КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 757/7993/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4222/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії та рішення Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких Олексія Олександровича,

за апеляційною скаргою головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ДикихОлексія Олександровича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року,

встановив:

у липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві та просив визнати неправомірними його дії з визначення виконавчого збору у виконавчому провадженні №54188128 у розмірі 10 000 дол. США та 344 грн. 10 коп., а також визнати неправомірною та скасувати постанову від 26 червня 2017 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 24.12.2013.

Ухвалою Печерського районного суд м. Києва від 16 жовтня 2018 року скаргу було задоволено частково та скасовано пункт 3 постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Не погоджуючись із ухвалою виконавець подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В частині відмови у задоволенні скарги ухвала суду першої інстанції учасниками справи не оскаржувалась, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даною скарго, ОСОБА_3 посилався на те, що постановою головного державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м.Київ ГТУЮ в м.Києві Диких О.О. від 26 червня 2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 грошових коштів в розмірі 100 000 дол. США, що станом на день ухвалення рішення ставило 799 000 грн. та судового збору в розмірі 3 441 грн. Крім того, у вказаній постанові державний виконавець постановив стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 10 000 дол. США та 344 грн. 10 коп.

Скаржник зазначав, що державним виконавцем було протиправно визначено розмір виконавчого збору та не звернуто уваги на те, що виконавчий лист було пред'явлено до виконання повторно та постановою старшого державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м.Київ ГТУЮ в м.Києві Шияном О.В. від 17 березня 2014 року вже було визначено розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, у сумі 80 244 грн.10 коп.

За таких обставин скаржник просив визнати неправомірними дії державного виконавця з визначення розміру виконавчого збору та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження з наведених підстав.

Ухвалою Печерського районного суд м. Києва від 16 жовтня 2018 року скаргу було задоволено частково та скасовано пункт 3 постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору, в іншій частині скаргу залишено без задоволення.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Звертаючись у липні 2017 року з даною скаргою до Печерського районного суду м.Києва, ОСОБА_3 посилався на те, що справа має розглядатись в порядку цивільного судочинства, оскільки ним оскаржуються дії державного виконавця в ході здійснення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м.Києва та посилався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2016 року.

Разом з тим, 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України №1404-VIII «Про виконавче провадження» у редакції статті 74 якого визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Спір у цій справі з приводу оскарження постанови державного виконавця в частині стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону № 1404-VІІІ«Про виконавче провадження», є справою адміністративної юрисдикції незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вона видана.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В порядку п. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В силу ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, судом першої інстанції було помилково розглянуто скаргу на постанову державного виконавця в частині стягнення виконавчого збору в порядку цивільного судочинства, а тому ухвалу в частині задоволення скарги ОСОБА_3 та скасування пункту 3 постанови про відкриття виконавчого провадження, яким було стягнуто з боржника виконавчий збір слід скасувати та закрити провадження у справі в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ДикихОлексія Олександровича задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року скасувати в частині задоволення вимог скарги та постановити нове судове рішення, яким провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору в цій частині - закрити.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Головного територіального управляння юстиції у м. Києві судовий збір в сумі 1 921 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 02 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді