КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 376/2296/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Віговський С.І.

09 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Андрієнко А.М.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 19 березня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: головний держаний виконавець Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Поляруш Алла Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання рішень головного державного виконавця неправомірними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та довідки розрахунку заборгованості по аліментах,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просив:

визнати неправомірним та скасувати рішення (постанову) головного державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Поляруш А.М. про відкриття виконавчого провадження № 58034992 від 10.01.2019 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/376/1061/2018 виданого 12.11.2018 Сквирським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 01.09.2016 і до закінчення сином навчання, тобто до 01.07.2020 , але не більше ніж досягнення ним 23-річного віку; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.01.2019 по примусовому виконанню вказаного виконавчого листа; визнати дії головного державного виконавця по визначенню заборгованості по аліментам в розмірі 70 000 грн. згідно довідки-розрахунку від 10.01.2019 №353 у виконавчому провадженні неправомірними та скасувати зазначену довідку-розрахунок заборгованості.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 19 березня 2019 року відмовлено у задоволенні скарги.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7688/2019
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення скарги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що головним державним винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа по справі №2/376/1061/2018 виданого 12.11.2018 в повному обсязі, а не лише у межах суми платежу за один місяць з перевищенням службових повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу головний держаний виконавець Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Поляруш А.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Зазначила, що доводи заявника є необґрунтованими та такими, що суперечать резолютивній частині рішення. Вказує, що дії державного виконавця при виконанні виконавчого провадження з виконання виконавчого листа виданого 12.11.2018 є правомірними та вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень та СК України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції не погодився із доводами заявника,вважав їх необґрунтованими та безпідставними, а оскаржувані рішення державного виконавця вважав такими, що прийняті відповідно до закону в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 листопада 2018 року Сквирським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 2-376/1061/2018 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 01.09.2016 і до закінчення навчання, тобто до 01.07.2020, але не більше ніж досягнення ним 23-річного віку. У виконавчому листі вказано, що рішення суду допущено до негайного виконання у межах платежу за один місяць.

За заявою стягувача ОСОБА_3 , 10 січня 2019 року головний державний виконавець Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Поляруш А.М. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 58034992 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-376/1061/2018 від 12 листопада 2018 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 01.09.2016 і до закінчення сином навчання, тобто до 01.07.2020 , але не більше ніж досягнення ним 23-річного віку.

Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження головний де виконавець Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Поляруш А.М. 10.01.2019 вих. № 125 направила для відома сторонам виконавчого провадження на адреси їх місця проживання.

Одночасно, головний державний виконавець Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київської області Поляруш А.М. 10.01.2019 склала довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, яку за вих. № 353 направила для виконання боржнику та для відома стягувачу.

ОСОБА_2 вказав, що у виконавчому листі зазначено, що він був виданий 12.11.2018; також у ньому вказується, що допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, тобто в межах 2500,00 грн., однак головний державний виконавець Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Поляруш А.М. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу починаючи стягнення з 01.09.2016 і до закінчення сином навчання, тобто до 01.07.2020 року , але не більше ніж досягнення ним 23-річного віку та нарахувала заборгованість по аліментах за період з 01.09.2016 по 01.01.2019 в розмірі 70 000,00 грн., що не відповідачає вимогам ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст.ст. 11,12 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 звернувся із відповідно скаргою до суду.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми тежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що чинним законодавством встановлений відповідний порядок стягнення аліментів.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій не встановлено та заявником не надано доказів на підтвердження того, що головний державний виконавець Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Поляруш А.М., вичиняючи дії з відкриття виконавчого провадження діяла неправомірно.

Встановлено, що 12 листопада 2018 року Сквирським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 2-376/1061/2018 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 01.09.2016 і до закінчення навчання, тобто до 01.07.2020, але не більше ніж досягнення ним 23-річного віку відповідно до резолютивної частини рішення суду.

За наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що виконавець зобов`язаний був виконати рішення суду, відкривши виконавче провадження лише в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, тобто в межах 2500,00 грн. є необґрунтованими та засновані на хибному розумінні чинного законодавства.

Згідно з ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, рішення суду обов`язкові до виконання та державний виконавець, зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження всі заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги правильними.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, матеріали справи та надані відповідні висновки з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з якими погоджується і колегія суддів.

Колегія судді звертає увагу на формальні порушення з боку державного виконавця при винесенні вказаної постанови, але враховуючи, що вони не призвели до будь-якого порушення прав заявника, про що підтвердив у судовому засіданні його представник, вважає, що доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування вказаного рішення суду.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10.07.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

А.М. Андрієнко