Провадження №6/522/1032/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2019 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся 15 серпня 2018 року до суду із заявою в якій просить скасувати тимчасову заборону громадянину України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, накладену ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.07.2013 року у цивільній справі № 2/522/12939/11.

Мотивує вимоги тим, що згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №184/Н-10623 від 03.08.2018 р. в органах охорони державного кордону Державної прикордонної служби України виконується ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 18.07.2013 року у цивільній справі № 2/1522/12939/11 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року подання старшого державного виконавця першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ було задоволено та встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , як боржнику до виконання зобов`язань за рішенням суду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2013 року по справі 2/1522/12939/11, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року за поданням старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за України залишено без змін.

Оскільки тимчасове обмеження управі виїзду за межі України ОСОБА_1 встановлено ухвалою Приморського районного суду від 18.07.2013 року, а згідно листів Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області та Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області виконавче провадження відносно ОСОБА_1 закрито та повторно виконавчий документ на виконання не пред`явлено, заявник вважає, що підстави для такого обмеження відносно нього на теперішній час відсутні. При цьому подальша дія такого обмеження позбавляє заявника його конституційного права, яке гарантує свободу пересування, вільний вибір місця проживання та право вільно залишати територію України.

Ухвалою суду від 17 серпня 2018 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, викликані, від представника заявника надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримані.

Дослідивши матеріали справи, суд розглядає заяву за відсутності учасників справи та приходить до наступного.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року по справі №2/1522/12939/11, позов ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про повернення заборгованості за кредитом задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованість за кредитним договором № к-2427 від 15.11.2007 року в розмірі 88802,00 гривень, та стягнуто судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 888,02 гривень, а разом 89690,02 гривень.

Рішення набрало законної сили, в зв`язку з чим, 05.09.2012 року Приморським районним судом м. Одеси на виконання даного рішення видано виконавчий лист.

22 листопада 2012 року старшим державним виконавцем Першого Приморського ВДВС ОМУЮ відкрито виконавче провадження № 35502340 по виконанню вказаного виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» грошових коштів у сумі 89690,02 грн.

В процесі виконання вказаного виконавчого листа, державний виконавець 27.05.2013 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з поданням, в якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржнику ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань по рішенню Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року по справі №2/1522/12939/11.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року заяву Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено та тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до розгляду справи по суті, на підставі положень ст. 377-1 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2013 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року залишено без змін.

15 серпня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 із заявою в якій просить скасувати тимчасову заборону громадянину України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, накладену ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2013 року у цивільній справі № 2/522/12939/11, посилаючись на відсутність відкритих виконавчих проваджень по стягненню з нього боргу на користь банку та на те, що дія тимчасового обмеження, порушує його конституційні права.

За правилами ч.2ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу частини 5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Таке право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно положень п. 2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Розглядаючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням Європейський суд з прав людини у справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria) рішення від 26.11.2009 року (заява №34383/03) визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям:

- ґрунтуватися на національному законі;

- переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції;

-відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява №34383/03), Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 цього рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

ОСОБА_2 не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії» , § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою " Ле Конт , Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Таким чином, суд вважає, що подальше збереження обмеження у праві виїзду за кордон боржника в даному випадку є непропорційним втручанням у праві на його пересування, а отже заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі, а тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон відносно останнього за ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.07.2013 року у цивільній справі №2/522/12939/11 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), встановлене ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.07.2013 року у цивільній справі №2/522/12939/11

Копію цієї ухвали суду направити для виконання до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя Л. М. Чернявська

05.07.2019