Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 545/2883/17

провадження № 61-46877св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області, у складі судді Кіндяк І. С., від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області, у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Одринської Т. В., Дряниці Ю. В., від 20 вересня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору від 14 жовтня 2014 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 у борг 30 тон сої (товарної), вартість якої складала 150 тис. грн та зобов'язався повернути кошти за отриманий товар у строк до 14 листопада 2014 року. Проте ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, кошти продавцю ОСОБА_3 за отриманий товар у строк до 14 листопада 2014 року не повернув, що стало підставою для звернення із цим позовом до суду.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути із ОСОБА_4 на його користь основну суму боргу, що становить 150 тис. грн, суму інфляційних втрат, що становить 123 938, 70 грн, суму 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, що становить 13 327, 40 грн, суму процентів на рівні облікової ставки НБУ за користування коштами у відповідності до статті 536 ЦК України, що становить 167 247, 14 грн, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини з приводу купівлі-продажу насіння сої, відповідач виконав взяті на себе зобов'язання щодо сплати грошових коштів за отриманий 14 жовтня 2014 року товар - насіння сої, що підтверджується довідкою № 564423 від 05 грудня 2017 року, виданою ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивачем не було надано інших договорів чи боргових розписок, а тому суд дійшов висновку, що грошове зобов'язання було виконано відповідачем у повному обсязі, а позивач не надав доказів, які б спростували факт проведення повного розрахунку за товар.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської областівід 20 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідачем виконанні боргові зобов'язання перед позивачем, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Доводи позивача не спростовують факту перерахування ОСОБА_4 коштів на рахунок ОСОБА_3 після 10 жовтня 2014 року на виконання договору купівлі-продажу та не свідчать, що ці кошти перераховувалися не на виконання умов договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_3просить рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської областівід 20 вересня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до укладеного 14 жовтня 2014 року договору купівлі-продажу ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 у борг 30 тон сої (товарної), вартість якої складала 150 тис. грн та зобов'язався повернути кошти за отриманий товар у строк до 14 листопада 2014 року, однак кошти у порушення статей 536, 629, 655, 692, 1212 ЦК України не повернув. Суди дійшли передчасного висновку про сплату відповідачем грошових коштів за отримане насіння сої, а їх висновки ґрунтуються на припущеннях, оскільки довідка, видана ПАТ КБ «ПриватБанк» № 564423 від 05 грудня 2017 року, не є належним доказом перерахування коштів за придбаний товар, вона не містить відомостей про перерахування грошових коштів за отримане насіння сої відповідно до укладеного 14 жовтня 2014 року договору купівлі-продажу. Окрім того, судами не враховано положення статті 545 ЦК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2019 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштівпризначено до судового розгляду.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 посилається на те, що рішення судів є законними та справедливими, прийнятими із дотриманням норм матеріального та процесуального права, встановлені факти відповідають обставинам справи, а касаційна скарга є необґрунтованою та такою, що до задоволення не підлягає. Відповідачем у користування було отримано від позивача товар у вигляді насіння сої на суму 150 тис. грн, що підтверджується борговою розпискою, яка не є договором позики.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 жовтня 2014 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4 у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу насіння сої (товарної) у розмірі 30 тон вартістю на момент придбання 150 тис. грн.

На підтвердження отримання товару та обов'язку сплатити грошові кошти за нього ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 розписку від 14 жовтня 2014 року, в якій зазначив назву товару (соя (товарна), кількість придбаного товару (30 тон) та грошову суму (150 000 грн), яку він як покупець зобов'язується передати продавцеві у строк до 14 листопада 2014 року (а. с. 8).

Згідно довідки № 564423 від 05 грудня 2017 року, виданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», за період з 01 січня 2014 року по 30 листопада 2017 року ОСОБА_4 здійснив перерахування коштів на користь ОСОБА_3 на загальну суму 655 046, 00 грн (а. с. 30-35).

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частин першої та п'ятої статті 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач довів відсутність боргу (у розмірі 150 тис. грн) за отримане у позивача насіння сої (у кількості 30 тон) на підставі розписки від 14 жовтня 2014 року, що підтверджується наданою ПАТ КБ «ПриватБанк» довідкою № 564423 від 05 грудня 2017 року про перерахування відповідачем на користь позивача за період з 01 січня 2014 року по 30 листопада 2017 року грошових коштів у розмірі 655 046, 00 грн.

Позивачем під час розгляду цієї справи не було надано доказів на спростування факту отримання ним зазначених коштів, а також наявності інших договорів та зобов'язань, на виконання яких могли б сплачуватися кошти, вказані у довідці ПАТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи зміст розписки від 14 жовтня 2014 року, відповідно до якої відповідач зобов'язався повернути грошові кошти за отриманий ним товар до 14 листопада 2014 року, суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин положення статей 526, 599, 692, 694 ЦК України, а доводи касаційної скарги про неправильне застосування цих норм матеріального права є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оцінивши у сукупності докази надані сторонами спору.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської областівід 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк