АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1004/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Гончаренко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісова Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

заявник, позивач у справі - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа - приватний нотаріус Звенигородського нотаріального округу;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 травня 2019 року постановлену у складі судді Гончаренко Т.В. за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги мотивувала тим, що з червня 2004 року вона проживала разом із ОСОБА_3 однією сім`єю. За час спільного проживання, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вели спільне господарство, фактично користувалися правами та виконували обов`язки подружжя. За спільні кошти придбали будинок та зробили в ньому ремонт. В 2013 році ОСОБА_3 також за спільні кошти придбав вантажо-пасажирський автомобіль марки RENAULT TRAFIC.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу заведено спадкову справу. Заяви про прийняття спадщини за законом подали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Серед іншого майна у ОСОБА_3 мались три банківські рахунки на яких знаходилися грошові кошти. Відповідач ОСОБА_2 здійснює дії, направлені на отримання свідоцтва про спадщину за законом, яка відкрилася після смерті її сина. Отримання нею свідоцтва надасть їй можливість одноособово розпорядитись коштами, які маються на рахунках у Звенигородському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_3 .

Просила суд накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на банківських рахунках у ПАТ КБ «Приват Банк», відкритих на імя ОСОБА_3

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 травня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду про забезпечення позову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважаючи що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не звернув увагу на ту обставину, що в матеріалах справи міститься рішення суду, яким було встановлено факт проживання спільно як подружжя однією сім`єю. На сьогоднішній день рішення суду набрало законної сили. А тому заявник відноситься до першої черги спадкоємців, як дружина яка пережила свого чоловіка - спадкодавця. Забезпечення заявленого позову не може порушити законних прав інших осіб.

27.06.2019 року ОСОБА_2 надіслала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що суду не надано будь-яких доказів достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, а також наявності та можливості несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.

Так як рахунки заблоковано, ніхто ними скористатися не може, окрім спадкоємців. А питання про видачу свідоцтва про право на спадщину буде вирішуватися після прийняття рішення по справі та набрання ним законної силу.

Вважає, що рішення суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставна та необґрунтована, тому не підлягає до задоволення.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до частин 1,2статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини 1статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до частини 5 статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в пункту 1, пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до заявлених позовних вимог, між сторонами існує спір щодо спадкового майна в тому числі і грошових коштів на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 55133,08 доларів США.

Відповідно до довіреності від 20.05.2015 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 право розпоряджатися його рахунком. Довіреність видана на строк дії вкладу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не перевірено необхідності забезпечення позову, в межах заявлених позивачем позовних вимог, не встановлено факту того, чи існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, що свідчить про порушення судом порядку вирішення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Згідно вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів судової палати -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 травня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на банківських рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова