Справа № 569/4346/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Кучиної Н.Г.,

з участю: секретаря судового засідання - Ющук О.С.,

представника позивача - ОСОБА_1. ,

позивача - ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_4 ,

представника відділу опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому - Самолюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/4346/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Рівненського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька, ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її син та невістка ІНФОРМАЦІЯ_2 року розлучилися. Її син своєю донькою, ОСОБА_8 не цікавиться, не бере ніякої участі у її вихованні та утриманні. Веде аморальний спосіб життя. ОСОБА_4 мати ОСОБА_9 , тобто її онуки також не бере участі у вихованні дитини, вона наркозалежною особою, ніде не працює, систематично вчиняє злочини. Її онука, ОСОБА_7 проживає разом з нею, вона її виховує, доглядає, самостійно утримує, піклується про її здоров"я, духовний та інтелектуальний розвиток. Батьки самоусунулися від виховання дитини, не забезпечують її вихованням та здоров"ям не цікавляться, батьківської любові та турботи до неї не проявляють.

Позивач вважає, що є достатні підстави для позбавлення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 батьківських прав та передати їй під опіку дитину.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, покликавшись на те, що виправить свою поведінку і буде в подальшому належним чином виконувати батьківські обов"язки по відношенню до дитини.

Представник відділу опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому Самолюк І.Р. в судовому засіданні вказала, що позивач ОСОБА_3 зверталася до служби у справах дітей з заявою про проведення профілактичної робота з батьками її онуки, ОСОБА_9 , у зв`язку з неналежним виконанням ними батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Служба у справах дітей вживала відповідних заходів стосовно батьків дитини та направляла до Рівненського відділу поліції матеріали про притягнення їх до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Просила прийняти до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки питання про доцільність позбавлення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та було прийнято рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_4 є батьками, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 18 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №2738.

Згідно висновку органу опіки та піклування вбачається, що неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з бабусею, ОСОБА_3 . В даній сім`ї створені належні умови для проживання, виховання, фізичного та розумового розвитку дитини.

Малолітня ОСОБА_10 відвідувала ДНЗ № 12 м. Рівне. З характеристики, виданої на дитину дошкільним закладом вбачається, що дівчинка прихильно ставиться до обох батьків, не відокремлює когось одного, їй подобається проводити час з татом і мамою, хотіла б, щоб вони забирали її з дитячого садка. Зі слів дівчинки, вона дуже скучає за обома батьками. Батьки за час відвідування дитиною дошкільного закладу не в однаковій мірі приділяли увагу вихованню дитини. Батько в дошкільному закладі був лише один раз. В старшій групі дитиною опікувалась бабуся ОСОБА_3 , яка брала активну участь в житті групи, цікавилась навчально-виховним процесом та методами розвитку дитини.

Під час бесіди в службі у справах дітей ОСОБА_7 пояснила, що дуже любить свою маму, хоче з нею жити.

Мама ОСОБА_13 подала службі у справах дітей письмове пояснення, в якому вказала, що заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно доньки. Зобов`язалась в подальшому належним чином виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дитини.

Батько ОСОБА_5 до служби у справах дітей не з`являвся, письмового пояснення щодо участі у вихованні та утриманні доньки не надав.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з`явився, своїх пояснень не надав. На комісію з питань захисту прав дітей ОСОБА_5 також не з`явився. Такі дії відповідача ОСОБА_5 . свідчать про відсутність інтересу до дитини.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав є їх ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року №1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України").

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Водночас, суд дійшов висновку, що зазначені обставин, які підпадають під визначення дій особи, як "ухилення від виконання батьківських обов`язків" не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Матеріалами справи підтверджується, що батьки, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу не приймають участі у житті дочки, не відвідують її, не цікавляться її здоров`ям, не надають їй матеріального утримання, не приймають участі в навчально-виховному процесі дочки.

Згідно з інформацією Рівненського міського центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді, сім"я ОСОБА_4 з 17 липня 2019 року перебуває під соціальним супроводом. За висновком оцінки потреб основними ознаками, що спричиняють складні життєві обставини сім"ї, є неналежне виконання матір"ю батьківських обов"язків та її девіантна поведінка. Рекомендації фахівця з соціальної роботи ОСОБА_4 виконує частково, пропускає призначені консультації. Зі слів сусідів у квартирі АДРЕСА_1 часто відбуваються бійки, свідком яких є малолітня дитини.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьками обов`язків щодо виховання дитини, що стверджується постановою Рівненського міського суду від 12 квітня 2019 року, якою визнано винною ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З доказів наданих суду слідує, що дитина проживає з бабусею. Батьки не цікавляться життям дитини, самоусунулися від виховання та утримання дитини. Батько з дитиною взагалі не спілкується, переховується від правоохоронних органів та веде аморальний спосіб життя. З батьками службою у справах дітей проводилися профілактичні заходи з метою збереження родини та спрямування батьків на виховання ними батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Відповідачів викликали на комісії, однак зі сторони відповідачів жодних активних дій щодо налагодження спілкування з дитиною, участі у вихованні та утриманні дитини до цього часу не відбулося. Під час судового розгляду відповідачка ОСОБА_4 мати дитини просила не позбавляти її батьківських прав відносно дитини ОСОБА_9 , відповідач ОСОБА_5 , батько дитини, ОСОБА_9 взагалі не з`являвся на судові засідання Позивач - бабуся онуки, ОСОБА_9 просить суд позбавити батьків ОСОБА_9 батьківських прав, оскільки вони відсутні в житті дитини, а її вихованням та утриманням займається виключно вона сама.

Судом також встановлено, дані обставини в судовому засіданні визнані відповідачкою ОСОБА_4 , а відтак в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, що відносно неї в провадженні Рівненського міського суду перебуває 4 кримінальних провадження, що свідчить про систематичне вчинення злочинів останньою.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За вказаних обставин, враховуючи викладене вище, суд дійшов переконливого висновку про ухилення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, відносно неповнолітньої доньки, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є правовою підставою для позбавлення їх батьківських прав.

Суд переконаний в тому, що в даному випадку позбавлення батьківських прав матиме позитивний вплив на подальше життя дитини.

При вирішенні спору суд оцінює як належнийц та допустимий доказ висновок органу опіки та піклування від № 08-1323 від 22.08.2019 року про доцільність позбавлення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 батьківських прав стосовно дочки, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що в діях відповідачів вбачається свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками та їх умисне невиконання та небажання змінити ситуацію і налагодити стосунки з дитиною, відтак в інтересах дитини, суд вважає підставним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в частині позбавлення відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачам у справі зміст статті 169 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Щодо позовних вимог в частині встановлення опіки, то суд виходив з такого.

Згідно ст. 55 ЦК України опіка встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів, зокрема осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Частинами 3 та 4 ст. 63 ЦК України встановлено, що опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна.

Згідно з ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

На підставі викладеного, суд, врахувавши, що опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а тому вирішення питання про встановлення опіки не належить до компетенції судів, відповідно позовні вимоги в частині встановлення опіки не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки - задоволити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 стосовно доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Роз"яснити ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зміст статті 169 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 ,адреса проживання: АДРЕСА_2

Відповідач - ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -відділ опіки і піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому.

Суддя Н.Г. Кучина