Справа № 189/1801/19
У Х В А Л А

про повернення заяви про забезпечення позову

31.10.2019 року смт. Покровське Покровського району

Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Корхової М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» про забезпечення позову, -

встановив:

30 жовтня 2019 року до Покровського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» про забезпечення позову, яким заявник просить заборонити будь-яким юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації виникнення або припинення іншого речового права на земельну ділянку площею 6,7710 га, кадастровий номер :01:001:0015, яка розташована на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, а саме: внесення будь-яких змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно земельної ділянки площею 6,7710 га, кадастровий номер :01:001:0015, яка розташована на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (реєстрація чи перереєстрація права оренди, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а також інших речових прав, що може потягнути за собою зміну користувача земельної ділянки.

В обґрунтування заяви зазначає, що Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба» подало позов до фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: державний реєстратор Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Скляр Юлія Сергіївна про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, яким просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0015, укладений між спадкоємицею померлої ОСОБА_3 ОСОБА_2 та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 04 квітня 2018 року недійсним.

Пояснює, що 05.03.2019 року набрало чинності рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області у справі №189/1755/17, яким визнаний недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0015, укладений 15.11.2017 року між ОСОБА_2 та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 ; поновлений договір оренди землі, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба» та ОСОБА_3 .

Скориставшись тим, що рішення по справі №189/1755/17 ще не набрало чинності, ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 . розірвали оскаржений договір від 15.11.2017 року та уклали новий договір оренди від 04.04.2018 року на цю ж саму земельну ділянку.

04.09.2019 року державний реєстратор Сучкова Т.Ф. відмовила в державній реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки за поновленим договором оренди землі, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба» та ОСОБА_3 , мотивуючи своє рішення тим, що заява про державну реєстрацію іншого речового права подана на вже зареєстроване інше речове право, яке здійснене на підставі договору оренди землі б/н від 04.04.2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1

Заявник вважає, що при наявності таких дій зазначених осіб, виникає загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, про що свідчать дії ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , які не дочекавшись набрання чинності судовим рішенням, здійснювали перереєстрацію договору оренди земельної ділянки, чим унеможливили виконання рішення суду.

Сторони у справі для розгляду даної заяви не викликались у відповідності до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з імперативними приписами ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Ознайомившись із заявою ТОВ «Дружба» про забезпечення позову, судом встановлено, що остання не відповідає вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, зокрема, відсутнє підтвердження повноважень представника заявника станом на теперішній час щодо займаної ним посади і повноважень підписувати документи, зокрема, процесуальні документи до суду.

Так, заявник надає засвідчену копію наказу 2009 року про призначення ОСОБА_4 генеральним директором ТОВ «Дружба» та витяг зі Статуту підприємства, з якого взагалі не вбачається, що підприємство очолює Генеральний директор, який має право підпису, зокрема, документів для подачі до суду.

Наказ 2009 року не може підтверджувати, чи актуальний статус ОСОБА_4 станом на 30.10.2019 року, чи займає він дану посаду і чи має право підпису згідно обійманої посаді.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ст. 9 цього закону в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості як: відомості про керівника юридичної особи: прізвище, ім`я, по батькові, посада, дата призначення або набуття повноважень, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи; відомості про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Відповідно до ст. 10 цього закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, належним доказом повноважень особи є актуальний витяг з Реєстру, засвідчений належний чином, на дату подання заяви до суду.

Крім того, в порушення вимог п.п.5, 6 ч.1 ст.151 ЦПК України заява не містить посилання на ціну позову (або на немайновий характер позову), про забезпечення якого просить заявник; відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; не обґрунтована доцільність вжиття зазначеного способу забезпечення до невизначеного кола осіб, у зв`язку з чим суд не може встановити, чи є такий спосіб забезпечення співмірним, пропорційним та чи не порушить прав третіх осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У заяві відсутнє обґрунтування розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову у викладеній редакції, а також обґрунтування щодо запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно із ч.ч.1-5 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З аналізу вищенаведених норм цивільного процесу вбачається, що метою застосування заходів зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Питання вжиття заходів зустрічного забезпечення вирішуються судом, який остаточно і визначає захід зустрічного забезпечення, який має бути вжитий в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Позивач не наділений правом на вирішення доцільності застосування зустрічного забезпечення, тобто вказані заходи застосовуються не за ініціативою позивача.

Позивач має лише зазначити в заяві про забезпечення позову пропозицію щодо зустрічного забезпечення, зокрема, щодо розміру грошової суми, яку він може внести на депозитний рахунок суду. Дана пропозиція враховується судом при визначенні остаточного розміру зустрічного забезпечення. У разі якщо позивач не має можливості внести відповідну суму, він має повідомити суду поважні причини відсутності такої можливості.

Заява ТОВ «Дружба» про забезпечення позову не містить пропозицію щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, до заяви про забезпечення позову надано копії документів, які не засвідчені у встановленому законом порядку, а саме, відсутня посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка засвідчує документ, а також дата засвідчення.

При цьому слід звернути увагу заявника, що порядок засвідчення документів визначений пунктами 5.26 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55). За вказаним нормативно - правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів: «Згідно з оригіналом»; особистого підпису особи, яка засвідчує копію; її ініціалів та прізвища, дати засвідчення підпису, яка проставляється нижче підпису.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Керуючись ст.ст.149-154 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Дружба» заяву про забезпечення позову, в зв`язку з недодержанням вимог ст.151 ЦПК України.

Копію ухвали надіслати сторонам негайно після її постановлення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Чорна