Справа № 345/4225/18
Провадження № 22-ц/4808/923/19
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №1, Головного управління Національної поліції, Державного казначейства України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Голосіївське УП ГУНП в м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2019 року під головуванням судді Миговича О.М в м. Калуш

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Київської місцевої прокуратури №1, Головного управління Національної поліції, Державного казначейства України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Голосіївське УП ГУНП в м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вимоги мотивувала тим, що 23.02.2017 року слідчим суддею Голосієвського районного суду м.Києва було винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 . 14.03.2017 року на виконання даної ухвали суду, було проведено незаконно обшук в даному приміщенні.

В результаті обшуку виявлено та вилучено грошові кошти, що належали ОСОБА_1 ; не внесення тимчасово вилучених речей до протоколу обшуку від 14.03.2017 року; відсутність жодної ідентифікації вилучених речей під час проведеного обшуку 14.03.2017 року; підкидання невідомих набоїв (які були внесені в протокол обшуку, як 153 без жодної ідентифікації).

28.03.2017 року Голосіївським районним судом м.Києва, слідчий суддя Мирошниченко ОВ. винесено ухвалу, якою зобов`язано прокурора Київської місцевої прокуратури №1 Могілевського В.С. повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. та 3000 доларів США купюрами, які були вилучені в ході обшуку 14.03.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 .

01.06.2017 року Голосіївським районним судом м.Києва, слідчий суддя Мирошниченко О.В. винесено ухвалу, якою заяву Прокурора Київської місцевої прокуратури №1 Могілевського В.С. про перегляд ухвали від 28.03.2017 року залишено без задоволення.

03.07.2017 року Апеляційним судом м.Києва, відмовлено прокурору Київської місцевої прокуратури №1 Могілевському В.С. у відкритті апеляційного провадження та повернуто апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Голосієвського районного суду м.Києва від 28.03.2017 року.

Позивачка зверталась до Київської місцевої прокуратури №1 та Голосіївського УП ГКНП в м.Києві про виконання ухвали від 28.03.2017 року щодо повернення грошових коштів. Однак всі звернення залишились марними, а ухвала не виконаною. Прокурор Могилевський В.С. взагалі звільнився з березня 2018 року з Київської місцевої прокуратури №1.

Також позивачка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що через дії відповідача, стан здоров`я позивачки значно погіршився, оскільки тривалий час вона працювала та збирала кошти. Після вилучення грошових коштів, перебувала у тривалому пригніченому стресовому стані і дискомфорті, так як різко погіршився стан її здоров`я через постійне нервове напруження, що позбавило її нормальної роботи і ритму життя та можливості розпоряджатися власними коштами.

Позивачка зазнала душевних страждань і переживань та була змушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачаючи час та додаткові кошти на звернення до адвокатів і суді, щоб довести порушення своїх прав. Моральну шкоду оцінює в 130 000 грн.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 адвокат Мельник М.О. на рішення суду першої інстанції подала апеляційну скаргу у якій зазначає, що рішення є необґрунтованим, прийнятим без дотримання норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що позивачем не надано до суду доказів тих обставин, що дії заступника керівника Київської місцевої прокуратури були незаконними та те, що не надано доказів тих обставин, що позивачу було заподіяно моральну та матеріальну шкоду.

Апелянт вважає, що ОСОБА_1 не зобов`язана довити винність або невинність заступника керівника Київської прокуратури та слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, оскільки відповідачі в своїх відзивах на позов не спростовують того, що вони не виконають ухвалу від 28.03.2019 року та не повертають кошти при цьому виконавцем ухвали є саме установа. Апелянт зазначає, що до матеріалів справи було надано достатньо доказів, які підтверджують що ОСОБА_1 намагалась захистити свої права.

Відповідачами не надано жодного доказу, який би спростовував позовні вимоги та обґрунтовував їх заперечення. Всі подані заперечення та відзиви на позов ґрунтуються лише на припущеннях.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Київська місцева прокуратура № 1 м. Києва подала відзив на апеляційну скаргу в якій зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що дії співробітників Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва в установленому законом порядку не визнано незаконними чи протиправними, тому відсутній причинний зв`язок між діями співробітників місцевої прокуратури та настанням шкоди, про яку вказує позивачка.

Позивачкою не надано належних доказів того, що кошти, вказані у позовній заяві, вилучені саме під час проведення обшуку і саме у результаті дій співробітників Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази протиправності дій органів прокуратури та поліції, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності заподіяної шкоди, а тому відсутня обов`язкова складова для відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач не навела достатніх доводів та підстав, з яких вона виходила, визначаючи заявлений до відшкодування розмір шкоди, та не довела належними та допустимими доказами причинно-наслідковий зв`язок між діями органів досудового розслідування, прокуратури та погіршенням її морального становища.

Київська місцева прокуратура № 1 м. Києва вважає, що рішення прийняте на підставі належних доказів, є законним та обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції в оскаржуваному заочному рішенні зазначив, що позивачем не надано суду доказів тих обставин, що дії заступника керівника Київської місцевої прокуратури №1 Могілевського В.С., слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Митичи С.П. в рамках кримінального провадження були визнані незаконними та що існують обставини, передбачені ст.ст. 1, 2, 3 та 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які дають підстави для звернення до суду із відповідним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також не надано доказів, які стверджують про заподіяння позивачу такої шкоди.

Апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно, без належного дослідження зібраних у справі доказів, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Судом встановлено, що 23.02.2017 року слідчим суддею Голосієвського районного суду м. Києва було винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 . 14.03.2017 року на виконання даної ухвали суду, було проведено незаконно обшук к даному приміщенні (а.с.5-6).

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 28.03.2017 зобов`язано прокурора Київської місцевої прокуратури №1 Могілевського В.С. повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. та 3000 доларів США купюрами, які були вилучені в ході обшуку 14.03.207 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-13).

01.06.2017 року Голосіївським районним судом м.Києва, слідчий суддя Мирошниченко ОВ. винесено ухвалу, якою заяву Прокурора Київської місцевої прокуратури №1 Могілевського В.С. про перегляд ухвали від 28.03.2017 року залишено без задоволення (а.с.14-15).

03.07.2017 року Апеляційним судом м.Києва, відмовлено прокурору Київської місцевої прокуратури №1 Могілевському В.С. у відкритті апеляційного провадження та повернуто апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Голосієвського районного суду м.Києва від 28.03.2017 року (а.с.16).

07.04.2017 року ОСОБА_1 через адвоката Мельник М.О. звернулась до Генеральної прокуратури із заявою про злочин вчинений ст.382 КК України у порядку ст.214 КПК України, за невиконання ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 28.03.2017 року (а.с.19-20).

Також 18.07.2017 року ОСОБА_1 через адвоката Мельник М.О. звернулась до Генеральної прокуратури із заявою про злочини передбачені ст.ст.185, 365, 382 КК Укаїни у порядку ст.214 КПК України (а.с.25-28).

20.10.2017 року ухвалою Печерського районного суду м.Києва постанову старшого слідчого першого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м.Києва Польщенка Ю.Є. про закриття кримінального провадження від 29.06.2017 року скасовано, а матеріали кримінального провадження повернуто прокуратурі м.Києва для досудового розслідування (а.с.31).

Згідно відповіді Київської місцевої прокуратури, встановлено, що СВ Голосіївського УП ГУНП в м.Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Постановою слідчого від 26.12.2017 року провадження закрито, підстав для скасування зазначеної постанови на даний час не вбачається (а.с.33).

Кримінальне провадження в межах якого проводився обшук було закрито 26.12.2017 року.

ОСОБА_1 звернулася до суду про відшкодування шкоди, що завдана незаконною діяльністю органів досудового розслідування, яка не пов`язана з притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу, незаконним затриманням, незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, тому до правовідносин, що виникли між сторонами застосовуються загальні норми, які регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що незаконними діями заступника керівника Київської місцевої прокуратури №1 Могілевського В.С ОСОБА_2 , слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП в м.Києві Митичи С.П. спричинено матеріальну шкоду у сумі 50 000 грн., 3 000 доларів США та моральну шкоду. Розмір грошових коштів, які підлягають поверненню позивачці, визначено ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 28.03.2017, яка вступила в законну силу і підлягає виконанню.

Апеляційний суд приходить до висновку, що обставини необхідності повернення грошових коштів у зазначеному розмірі визначені ухвалою судді слідчого, яка набрала чинності і окремому доказуванню не підлягають.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України відповідно до якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Вказані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом завдання шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Отже, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 та Верховного Суду від 15 травня 20119 року у справі №61-8279ск19.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали.

У матеріалах справи містяться дані про те, що ОСОБА_1 зверталася до відповідного органу, який був зобов`язаний згідно ухвали суду від 28.03.2017 повернути їй вилучені під час обшуку грошові кошти, а саме до Київської місцевої прокуратури №1, однак останньою її вимоги задоволені не були та не вживались будь-які дії щодо повернення грошових коштів.

Доказів того, що кошти повернуто позивачу матеріали справи не містять, ухвалу суду про повернення коштів прокуратурою не виконано, на даний час кошти не повернуто, отже має місце порушення майнових прав ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями про Державне казначейство України, затверджене постановою Кабінету Міністрів від 21.12.2005р. № 1232 Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи створені державою не відповідають за зобов`язання держави.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011(далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Казначейства України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Казначейська служба України відповідно до покладених завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (п. 4 Положення).

Згідно ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте, Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. В ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Відповідно до п. 8 ст.7, пунктів 1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про державний бюджет».

Отже, відшкодування позивачу шкоди у даному випадку проводиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, тобто грошові кошти відшкодовуються Державним казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди з Державної казначейської служби України є доведеними у повному обсязі і на її користь слід стягнути 50 000 грн та 3 000 дол США.

Щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України)

Такі ж підстави визначені положеннями ст.1167 ЦК України для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Судом встановлено, що позивачка працює на посаді медичної сестри відділення анестезіології. Заробітна плата в середньому складає 4 000 грн в місяць. На утриманні в позивачки перебувають батьки похилого пенсійного віку та син.

Позивач зазначає, що в результаті неправомірних дій органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури у неї значно погіршився стан здоров`я. Після вилучення грошових коштів перебувала у тривалому пригніченому стресовому стані, відчувала дискомфорт. Нервове напруження, позбавило її нормальної роботи і звиклого ритму життя та можливості розпоряджатися власними коштами з 14.03.2017 року по даний час. З огляду на такі обставини просила стягнути на її користь загалом 140 000 грн моральної шкоди.

Апеляційний суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини щодо підстав стягнення моральної шкоди у такому розмірі не є доведеними, тому на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в меншому розмірі, який повинен становити 8000 гривень, що відповідає характеру та ступеню заподіяння такої шкоди.

Моральну шкоду відповідно до вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини також слід стягнути з Державного казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди не відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому підлягає скасуванню і в цій частині слід постановити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2019 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (прож. АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) 50 000 грн (п`ятдесят тисяч гривень) та 3 000 дол (три тисячі доларів США) матеріальної шкоди та 8 000 (вісім тисяч) грн моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк