Єдиний номер справи 489/6638/18
Провадження 22-ц812/1782/19 Головуючий по 1 інстанції Коваленко І.В.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2019р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У жовтні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 29.01.2011 року уклав із ОСОБА_1 договір № б/н, за умовами якого надав позичальнику кредит у розмірі 9600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 31 серпня 2018 року склала 116620,22 грн. (9560 грн. - основний борг, 107060,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 29.01.2011р. по 31.10.2017р.), позивач, просив про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2019р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на незаконність рішення суду, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Проте з таким висновком у повній мірі погодитись не можна.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та відсотки.

За змістом ст.ст.526,527,530,612 ЦК зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 січня 2011р. між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 9600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений договір складається із Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банка та є договором про надання банківських послуг.

За даними довідки про умови кредитування з ОСОБА_1 узгоджено розмір щомісячних процентів за користування кредитом про що свідчить особистий підпис останньої на цьому документі.

Відповідач користувалась коштами на підставі первинної та перевипущеної карток зі збільшенням з 11 серпня 2013р. кредитного ліміту до 9600 грн. на рахунку зі строком дії останньої картки (всього відповідач отримала 4 картки) до травня 2017р., що підтверджується випискою за рахунком, довідкою про зміну умов кредитування, витягом з програмного комплексу банку та фото позичальника з перевипушеною 08 травня 2013р. картки.

Станом на 31 серпня 2018р. за наданим банком розрахунком відповідач заборгувала 116620,22 грн. (9560 грн. - основний борг, 107060,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 29.01.2011р. по 31.10.2017р.).

Враховуючи те, що Банк пред`явив позов в жовтні 2018р., тобто до спливу трирічного строку закінчення дії платіжної картки, то вимоги позивача про стягнення 9560 грн. основного боргу (тіло кредиту) є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

В той же час вимоги про стягнення процентів за користування кредитом після дії строку кредитування, тобто з червня 2017р., а також процентів починаючи з 14 березня 2013р., тобто поза межами позовної давності - є безпідставними.

Так, за правилами ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

В суді першої інстанції відповідачем заявлено вимогу про застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Таким чином, вимоги банку про стягнення з боржника процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 4692,37 грн. за період з 20 жовтня 2015р. по 31 травня 2017р.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню.

Ухвалення рішення про часткове задоволення позову (12,22%) є підставою для пропорційного відшкодування позивачу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2019р. скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 14252,37 грн. заборгованості за кредитом з яких: 9560 грн. - основний борг, 4692,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 538,29 грн. судового збору у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 30 жовтня 2019р.

Головуючий: Судді: