Постанова

Іменем України

08 липня 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/7460/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області

в складі судді Кисіль О.А.

від 07 лютого 2019 року

по справі №382/1866/18 Яготинського районного суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 11 746 грн 76 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 підписавши Анкету-заяву №б/н від 10.02.2012 отримала кредит у розмірі 3700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останньої утворилась заборгованість, що станом на 30.09.2018 складає загальну суму 11 746,76 грн, з яких: 946,01 грн - тіло кредиту; 2 130,71 грн - відсотки за користування кредитом; 7 634,48 грн - пеня; заборгованість по штрафам - 500,00 грн (фіксована частина) та 535,56 грн (процентна складова).

Заочним рішенням Яготинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 1 815,38 грн, з яких 946,01 грн - тіло кредиту; 869,37 грн - відсотки за користування кредитом. Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні іншої суми заборгованості, позивач, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, звернувся до суду з апеляційною скаргою. Вважав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, а саме ст. 257-264, 1054-1056 ЦК України.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що наданий позивачем доказ копія Анкети-заяви доводить факт отримання відповідачем кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитку картку. При цьому, посилаючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №441/569/17, №755/18246/15-ц, №755/2720/16-ц, зазначив, що відсутність підпису боржника на тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору. Вважав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом, що доводить факт існування заборгованості за кредитом і цей доказ не спростовано відповідачем. Також посилався на те, що позивач звернувся до суду із позовом в межах строку позовної давності.

За наведених обставин, просив скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 07.02.2019 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом представника позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У частині першій статті 368 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 374 ЦПК України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Київський апеляційний суд надав учасникам судового процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що одночасно з поданням до суду позову позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи в суді апеляційної інстанції з викликом її учасників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.02.2012 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк».

Надавши аналіз змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», суд дійшов висновку, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Позивач, посилаючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №441/569/17, №755/18246/15-ц, №755/2720/16-ц, не наводив доводів, що висновки суду першої інстанції у справі, що переглядається, суперечать вище наведеним правовим висновкам.

В мотивувальній частині рішення зазначено, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору, а саме щодо базової процентної ставки в місяць в розмірі 3,0 %, розміру щомісячних платежів - 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості). Також сторони погодили, що штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням передбаченим договором становить 500 гривень + 5% від суми позову.

Судом зазначено, що відповідно до п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 10-24, 27-31).

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до п. 2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

У відповідності до п. 1.1.7.12 Умов та правил, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Також вказаними Умовами та правилами передбачено, що за користування Кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.6.

З розрахунку заборгованості (а.с. 5-7) вбачається, що відповідачка в період з 24.03.2012 по 16.04.2017 частково здійснювала погашення по договору кредиту.

Станом на 30.09.2018 за відповідачкою по укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитному договору від 10.02.2012 рахується заборгованість на загальну суму 11 746,76 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 946,01 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 2 130,71 грн, 7 634,48 грн - заборгованості за пенею, 500,00 грн - штрафу (фіксована частина), 535,56 грн - штрафу (процентна складова).

Суд погоджуючись з доводами позивача щодо неналежного виконання відповідачкою умов договору щодо повернення заборгованості, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у заявленому позивачем розмірі, а саме 946,01 грн. Також судом частково задоволено позов в частині стягнення заборгованості за відсотками.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині задоволення позовних вимог, і рішення суду в цій частині відповідачем не оскаржувалося, тому апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ухвалено з порушенням норм матеріального права, а саме ст.1054-1056 ЦК України.

Так, згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що вирішуючи питання про стягнення заборгованості судом застосовано норми матеріального права, а саме ст. 1054, 1056 ЦК України. При цьому судом враховано всі докази надані позивачем, надана оцінка кожному доказу та наведено у мотивувальній частині рішення власний розрахунок заборгованості за відсотками.

Апеляційна скарга не містить доводів, що судом застосовано норму матеріального права, яка не підлягала застосуванню.

Доводи апеляційної скарги є фактичним викладенням обґрунтувань позову та не містять доводів, що судом порушено норми матеріального права та не досліджено докази, які наявні в матеріалах справи, або ці докази не враховано судом.

Апеляційна скарга не містить жодного доводу щодо незаконності рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права, а саме ст. 257-264 ЦК України, оскільки судом не вирішувалося питання про застосування позовної давності.

У апеляційній скарзі позивач вказує на те, що надав Анкету-заяву, Витяг з Тарифів та Умов, а також розрахунок заборгованості та вважає, що зазначені докази є достатніми на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів і розміру заборгованості. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 07 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 липня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай