ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6302/19 Справа № 210/4242/17 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року, яке постановлено суддею Гринем Н.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 24 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.12.2006 року відповідно до укладеного договору №б/н, ОСОБА_1 отримав кредит в ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 7000 грн. зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському інтернет-сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання банк виконав, натомість позичальник покладені на нього обов`язки належним чином не виконував, в результаті чого станом на 31.08.2017 року має заборгованість в розмірі 60 133 грн. 40 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5618 грн. 94 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 47 838 грн. 41 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3336 грн. 36 коп., а також штрафів, нарахованих відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. фіксована частина, 2839 грн. 69 коп. - процентна складова.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 60 133 грн. 40 коп. за кредитним договором та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за договором №б/н від 25.12.2006 року в розмірі 60133 гривень 40 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом - 5618 грн. 94 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 47 838 грн. 41 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3336 грн. 36 коп., а також штрафів, нарахованих відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. фіксована частина, 2839 грн. 69 коп. - процентна складова та судовий збір у розмірі 1600 гривень 00 копійок.

Ухвалою суду від 28.11.2018 року заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.04.2018 року, за заявою відповідача скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.12.2006 року станом на 31.08.2017 року в загальному розмірі 15 010 грн. 94 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 5618 грн. 94 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 6552 грн. 31 коп., штрафу відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 2839 грн. 69 коп. процентна складова; судовий збір в розмірі 400 (чотириста) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять дати складання цих умов та не містять підпису позичальника

Зазначає про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів звернення відповідача із заявою про перевипуск кредитної картки, фактичного їх отримання та отримання пін-кодів.

Вважає, що суд не взяв до уваги те, що позивач не надав інформацію про строк дії перевипущених кредитних карток, а лише поставив перед фактом, що строк дії останньої картки становить 10.2017 року, однак не підтверджує це ніяким чином.

Звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості за договором не містить інформації про номер кредитної картки, тому не зрозуміло з якого саме карткового рахунку відображена інформація.

Вказує на те, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки картка була отримана відповідачем у 2006 році, то строк позовної давності минув у 2008-2009 році.

На думку представника відповідача, судом першої інстанції не було досліджено та не надано оцінки клопотанню відповідача про витребування доказів, що є грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, зазначає, що судом був зроблений власний розрахунок суми, однак не зрозуміло, як саме була нарахована сума 1663,83 гривень та на підставі чого вона підлягає стягненню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву позивача на апеляційну скаргу представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ВАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 25.12.2006 року кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 7000 грн. на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 8).

Як видно з Умов та Правил надання банківських послуг ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів (а.с. 9-14).

Своїм підписом в заяві відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанк, наданими йому Тарифами банку в своїй сукупності складають договір про надання банківських послуг (кредитний договір), який в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України є договором приєднання, тим самим приєднався до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою (а.с. 8-зворот).

Згідно довідки Банку від 13.02.2019 року, банком неодноразово здійснювався перевипуск кредитної картки за кредитним договором №б/н від 25.12.2006 року із встановленням нових строків її дії, тобто пролонгування договору, зокрема: в липні 2008 року НОМЕР_2 , в січні 2009 року № НОМЕР_2 , в лютому 2012 року № НОМЕР_3 . Востаннє за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 було видано кредитну картку зі строком її дії до 10/2017. Після цього пролонгування строку дії кредитної картки не здійснювалось (а.с.154).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за наданим позивачем розрахунком, станом на 31.08.2017 року має заборгованість в розмірі 60 133 грн. 40 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5618 грн. 94 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 47 838 грн. 41 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3336 грн. 36 коп., а також штрафів, нарахованих відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. фіксована частина, 2839 грн. 69 коп. - процентна складова.

Ухвалюючи рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умови договору в повному обсязі і дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.12.2006 року, станом на 31.08.2017 року, в загальному розмірі 15 010 грн. 94 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 5618 грн. 94 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 6552 грн. 31 коп., штрафу відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 2839 грн. 69 коп. процентна складова; судовий збір в розмірі 400 грн. 00 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Зі змісту зобов`язань вбачається, що між сторонами у справі виникли відносини з приводу надання банківських послуг, а саме відкриття платіжної картки «Універсальна».

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

В силу положень ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, 25 грудня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника ОСОБА_1 та Умов та Правил надання банківських послуг, з якими він під час укладання договору був ознайомлений, що засвідчено особистим його підписом 24 листопада 2008 року (а.с. 8-зворот).

Відповідно до п.3 Умов та правил, кредитна картка є дійсною до останнього календарного дня зазначеного на ній місяця. По закінченню строку дії відповідна картка пролонгується банком на новий строк дії, якщо раніше, до початку місяця закінчення строку дії не надходило письмових заяв від позичальника про закриття карткового рахунку (а.с.13-зворот).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 13.02.2019 року, банком неодноразово здійснювався перевипуск кредитної картки за кредитним договором №б/н від 25.12.2006 року із встановленням нових строків її дії, тобто пролонгування договору, зокрема: в липні 2008 року НОМЕР_2 , в січні 2009 року № НОМЕР_2 , в лютому 2012 року № НОМЕР_3 . Востаннє за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 було видано кредитну картку зі строком її дії до 10/2017. Після цього пролонгування строку дії кредитної картки не здійснювалось (а.с.154).

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.7) та виписки (а.с.108), в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідач вніс востаннє 500 грн. 24.10.2014 року, які зараховано на погашення тіла кредиту та процентів (а.с.100-108).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за наданим позивачем розрахунком, станом на 31.08.2017 року має заборгованість в розмірі 60 133 грн. 40 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5618 грн. 94 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 47 838 грн. 41 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3336 грн. 36 коп., а також штрафів, нарахованих відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. фіксована частина, 2839 грн. 69 коп. - процентна складова.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції у зв`язку з безпідставним підвищенням банком відсоткової ставки та сплатою боржником часткової заборгованості, зроблено перерахунок заборгованості за кредитним договором і вірно визначено розмір заборгованості за кредитним договором, з яким колегія суддів погоджується і вважає розрахунок заборгованості суду першої інстанції вірним та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача цієї суми заборгованості, з огляду на наступне.

Згідно до ст. 10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст.1056-1 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, є нікчемною.

В абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв`язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Абзацом 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року роз`яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість.

Таким чином, в даному випадку, позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобов`язаний ініціювати розірвання договору.

Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, є нікчемною.

Згідно розрахунку заборгованості відповідачу нараховувалось станом на 01.01.2013 року 30 % річних, згодом відсоткова ставка, була збільшена з 01.09.2014 року з 30 відсотків річних до 34,80 відсотка річних, а 01 квітня 2015 року збільшена з 34,80 відсотка річних до 43,20 відсотка річних в той же час, відповідно до анкети - заяви базова відсоткова ставка по кредитному ліміту складає 36% річних, будь-які інші дані щодо розміру відсоткової ставки по кредитному ліміту в анкеті-заяві або Умовах та правилах надання банківських послуг відсутні.

Враховуючи, що позивачем підвищено процентну ставку за користування кредитом без належного на те права, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню лише в межах попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору 36 %.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції проведено перерахунок заборгованості за користування кредитом із застосуванням попередньої відсоткової ставки 36% річних 3% на місяць) за період з 01.04.2015 року по 31.08.2017 року (тобто 9 місяців 2015 року, 12 місяців 2016 року, 8 місяців 2017 року) та виходив з наступного: 5618 грн. 94 коп. (залишок заборгованості за тілом кредиту)*29 місяців*3% на місяць : 100% = 4888 грн. 48 коп. - на рівні облікової ставки Національного банку України, відповідно до якого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користуванням кредитом в сумі 5 618 грн. 94 коп.

Колегією суддів перевірено проведений судом першої інстанції перерахунок заборгованості за процентами за користування кредитом з яким колегія суддів погоджується та вважає його вірним, та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами в сумі 6 552 грн. 31 коп., з розрахунку 4888 грн. 48 коп.+1663 грн. 83 коп.

Колегія суддів не бере до ваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять дати складання цих умов та не містять підпису позичальника, оскільки як вбачається з матеріалів справи, Умови та Правила надання банківських послуг були затверджені відповідно до Наказу Банку від 23.08.2006 року , крім того відповідач своїм підписом в заяві підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ВАТ КБ «ПриватБанк», Тарифами банку, з якими він ознайомився, в своїй сукупності складають договір про надання банківських послуг (кредитний договір), який в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання, тим самим приєднався до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів звернення відповідача із заявою про перевипуск кредитної картки, фактичного їх отримання та отримання пін-кодів та що позивач не надав інформацію про строк дії перевипущених кредитних карток, а лише поставив перед фактом про те, що строк дії останньої картки становить 10.2017 року, з огляду на наступне.

Відповідно до п.3.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг в ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» від 23.08.2006 року у разі закінчення строку дії карта продовжується банком на новий строк, шляхом надання клієнту карт из новим строком.

Перевипуск карти є випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, та вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається і на перевипущеній картці. Таким чином, перевипуск карти не являється укладанням нового кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 13.02.2019 року, банком неодноразово здійснювався перевипуск кредитної картки за кредитним договором №б/н від 25.12.2006 року із встановленням нових строків її дії, тобто пролонгування договору, зокрема: в липні 2008 року НОМЕР_2, в січні 2009 року № НОМЕР_2 , в лютому 2012 року № НОМЕР_3 . Востаннє за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 було видано кредитну картку зі строком її дії до 10/2017. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості за договором, відповідач здійснював погашення заборгованості по перевипущених картках та в подальшому користувався даними картками (а.с.154).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було досліджено та не надано оцінки клопотанню відповідача про витребування доказів, що є грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було винесено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 118119).

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом був зроблений власний розрахунок суми, однак не зрозуміло, як саме була нарахована сума 1663,83 гривень та на підставі чого вона підлягає стягненню, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з безпідставним підвищенням банком відсоткової ставки та сплатою боржником часткової заборгованості, судом першої інстанції зроблено перерахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого сума 1663 грн. 83 коп., це сума заборгованості відповідача за користування кредитом до 01.04.2015 року, із застосуванням банком процентної ставки 36% річних та з урахуванням внесених ОСОБА_1 коштів в рахунок погашення заборгованості.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач по справі пропустив строк звернення до суду з даним позовом, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Крім того, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач вносив грошові кошти на погашення заборгованості протягом тривалого часу, а саме з 2007 року по 2014 рік., останній платіж 24.10.2014 року на суму 500 грн. (а.с. 7), що свідчить про те, що позивач 28 вересня 2017 року звернувся з позовом в межах строку позовної давності.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як слідує з довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 154), банком здійснювався перевипуск кредитної картки за кредитним договором №б/н від 25.12.2006 року із встановленням нового строку її дії, тобто пролонгування договору. Востаннє за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 видано кредитну картку до 10/2017, тобто до 31.10.2017 року. Після цього пролонгування строку дії кредитної картки не здійснювалось.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за погодженням сторін, строк дії кредитного договору, який співпадає зі строком дії кредитної картки, визначено до 31.10.2017 року, тому строк позовної давності по заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5618,94 грн. позивачем не пропущений.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає - залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: