Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 671/790/15-ц

провадження № 61-19329св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Городоцька місцева прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області у складі судді Намистюка В. П. від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Ярмолюка О. І., Федорової Н. О., від 16 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області до ОСОБА_1 про внесення змін до договору оренди землі, укладеного 29 грудня 2005 року між Волочиською районною державною адміністрацією Хмельницької області та ОСОБА_1 , а саме у

пункт 9 договору, посилаючись на те, що орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється у договорі. Разом із тим, нормативна грошова оцінка вказаної в договорі оренди земельної ділянки не проведена, а тому вважав, що до вищевказаного договору оренди, а саме у пункт 9 підлягають внесенню зміни шляхом встановлення річної орендної плати у розмірі 10 802,85 грн.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області 25 серпня 2015 року, позов прокурора задоволено.

Внесено зміни до договору оренди землі, укладеного 29 грудня 2005 року між Волочиською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Волочиському районному відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 29 грудня 2005 року за № 02, виклавши пункт 9 договору в наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі на рахунок місцевого бюджету Порохнянської сільської ради в розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та становить 10 802,85 грн у рік. Грошова плата вноситься щомісячно в рівних частках до місцевого бюджету Порохнянської сільської ради Волочиського району на рахунок № 0083, код одержувача 37993406 ГУДКСУ у Хмельницькій області, МФО 815013, код платежу 18010900 (орендна плата за землю з фізичних осіб)».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області 25 серпня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У січні 2016 року Городоцька місцева прокуратура подала до суду заяву про зміну предмета позову, в якій, посилаючись на невідповідність розміру орендної плати, що є істотною умовою договору, просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 12,5256 га, укладений 29 грудня 2005 року між Волочиською районною державною адміністрацією Хмельницької області та ОСОБА_1 , та витребувати у відповідача вказану земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року позов Городоцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між Волочиською районною державною адміністрацією Хмельницької області та ОСОБА_1 , зареєстрований у Волочиському районному відділі Хмельницької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 29 грудня 2005 року за № 02, та витребувано вказану земельну ділянку у ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на момент укладення спірного договору оренди землі не було проведено нормативно-грошової оцінки переданої в оренду земельної ділянки, що є істотною умовою договору. Такі обставини є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним. При цьому прокурор не пропустив строк позовної давності, оскільки в матеріалах справі відсутні відомості про те, що до 29 квітня 2015 року територіальні органи Державного комітету України по земельних ресурсах і Державної інспекції сільського господарства України, на які покладено державний контроль за використанням та охороною земель, були обізнані або могли бути обізнані про порушення державних інтересів при передачі земельної ділянки відповідачу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 16 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання договору оренди землі недійсним та витребування спірної земельної ділянки у відповідача, оскільки на момент укладення оспорюваного договору оренди землі не було проведено нормативно-грошової оцінки переданої в оренду земельної ділянки.

Відсутність такої оцінки підтверджено листами відділу Держземагенства у Волочиському районі Хмельницькій області. Строк позовної давності прокурором не пропущено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, що подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки не була проведена, не надали належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме довідках управління земельних ресурсів у Волочиському районі Хмельницької області від 05 серпня 2008 року та від 07 червня 2016 року.

Крім того, суди не врахували, що Держземагенство у Волочиському районі Хмельницької області не є стороною договору оренди землі, а Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області як сторона договору не зверталась до нього з пропозицією внести зміни щодо розміру орендної плати. При цьому саме на позивача покладено обов`язок надання нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Також суди не врахували, що оспорюваний договір укладений у 2005 році, а позов пред`явлений до суду у 2015 році, тобто із пропуском строку позовної давності. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що строк позовної давності позивачами не пропущено, належним чином не мотивований.

Доводи особи, яка подала відзив

У червні 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подало заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та зупинено виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 357/9328/15.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2019 року поновлено касаційне провадження у цій справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається, судами установлено, що 29 грудня 2005 року між Волочиською районною державною адміністрацією Хмельницької області та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований у Волочиському відділі Державного земельного кадастру за № 02.

Відповідно до умов цього договору орендодавець передав в оренду орендарю строком на 49 років земельну ділянку площею 12,5226 га із земель запасу, яка знаходиться на території Порохнянської сільської ради Волочиського району Хмельницької області. Орендна плата встановлена в розмірі 50 грн за 1 га в рік. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Договір оренди укладений на виконання розпорядження Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області від 15 вересня 2005 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земель державної власності в оренду ОСОБА_1 по Порохнянській сільській раді», в якому також зазначено розмір орендної плати - 50 грн за 1 га ріллі в рік.

08 липня 2014 року та 23 жовтня 2014 року відділ Держземагенства у Волочиському районі Хмельницької області звертався до відповідача із пропозиціями привести договір оренди землі у відповідність до вимог Податкового кодексу України, однак ОСОБА_1 , отримавши листи, на ці пропозиції не відреагував. Зокрема, пропонувалось укласти додаткову угоду про зміну орендної плати та замовити виготовлення технічної документації із нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки

(а. с. 12, 12 зворот т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та Волочиської районної державної адміністрації просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений 29 грудня 2005 року між відповідачем та Волочиською районною державною адміністрацією, з підстав невідповідності розміру орендної плати вимогам чинного законодавства, внаслідок непроведення нормативної грошової оцінки землі, яка є предметом договору.

Щодо підставності позовних вимог

За положеннями частин першої та третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України.

Положеннями статті 289 ПК України та частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Крім того, за змістом статті 93 Земельного кодексу України відповідач набуває право використовувати земельну ділянку та обов`язок сплачувати орендну плату не з моменту прийняття рішення компетентним органом про передачу цієї ділянки в оренду, а з моменту укладення договору оренди землі.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, а договір у цій частині суперечить приписам чинного законодавства.

Підставою для визнання договору оренди землі недійсним є непроведення на момент укладення договору нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-70гс15, у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 914/544/17,

від 11 липня 2018 року у справі № 914/1886/17.

Отже, висновок судів про наявність правових підстав для визнання договору оренди землі недійсним є правильним, оскільки матеріалами справи підтверджено непроведення на момент укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки її нормативно-грошової оцінки, яка є основою для визначення розміру орендної плати.

Разом із тим, дійшовши правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, суди належним чином не перевірили дотримання позивачем строку позовної давності.

Щодо застосування строку позовної давності

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся з цим позовом до суду у квітні 2015 року (а. с. 1-5 т. 1).

26 травня 2016 року у судовому засіданні у суді першої інстанції адвокат відповідача - Долгополов М. Д. заявив клопотання про застосування позовної давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам статей 27, 31 ЦПК України 2004 року.

Так, стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України (у редакції, що буда чинною на момент розгляду справи у судах попередніх інстанцій).

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, на вимоги власника про витребування майна із чужого незаконного володінняпозови поширюється положення

статті 257 ЦК Українищодо загальної позовної давності, оскільки органи державної влади чи місцевого самоврядування мають нести ризик спливу позовної давності на оскарження правових актів, виданих ними, а здійснення права на їх оспорення не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суди попередніх інстанції не врахували, що у цій справі строк позовної давності обчислюється з моменту, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідалися або могли довідатись саме особи, в інтересах яких подано позов прокурором: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області, а не прокурор.

Суд першої інстанції, вказавши, що прокурор не пропустив строк звернення до суду, не зазначив початку його перебігу для осіб, в інтересах яких пред`явлено позов. При цьому суд обмежився лише посиланням на відсутність відомостей про те, що до 29 квітня 2015 року територіальні органи Державного комітету України по земельних ресурсах і Державної інспекції сільського господарства Україні, на які покладено державний контроль за використанням та охороною земель, були обізнані або могли бути обізнані про порушення державних інтересів при передачі земельної ділянки ОСОБА_1 .

Однак суд першої інстанції не врахував, що прокурор звернувся до суду з цим позовом також в інтересах Волочиської районної державної адміністрації та не з`ясував, коли вказана особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суди не дали оцінки тому, що саме Волочиська районна державна адміністрація була стороною оспорюваного договору оренди і уповноважена особа своїм підписом засвідчила про обізнаність щодо усіх його істотних умов, в тому числі і щодо розміру орендної плати (пункт 9 договору оренди). Крім того, комісією по вилученню та наданню земель сільськогосподарського та несільськогосподарського призначення Волочиської районної державної адміністрації 17 лютого 2011 року було складено висновок, яким ОСОБА_1 рекомендовано замовити виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок в термін до 17 березня 2011 року (а. с. 152, 153 т. 1).

04 березня 2011 року Волочиська районна державна адміністрація повідомила листом відповідача про зазначений вище висновок

(а. с. 151 т. 1). Однак цим матеріалам справи суди не надали оцінки, вирішуючи заяву про застосування строку позовної давності не зазначили, чи можуть вказані докази свідчити про обізнаність Волочиської районної державної адміністрації стосовно відсутності нормативно-грошової оцінки спірної земельної ділянки.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте суд апеляційної інстанції по суті на припущеннях обґрунтував свій висновок про те, що строк позовної давності не пропущений, оскільки справа не містить об`єктивних даних про обізнаність державних органів, в інтересах яких прокурором пред`явлено позов, про порушення свого права до липня 2014 року, коли на адресу ОСОБА_1 . відділом Держземагентства у Волочиському районі Хмельницької області було направлено лист щодо зміни розміру орендної плати.

Отже, суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема початок перебігу строку позовної давності, подані сторонами докази належним чином не дослідили, а тому дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши порушення прав держави, не з`ясували та не перевірили, з якого моменту позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права, а Верховний Суд, діючи в межах повноважень, установлених ЦПК України, не може встановлювати обставини, збирати і перевіряти докази та надавати їм оцінку, що позбавляє його можливості ухвалити нове рішення у справі, тому справу слід направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням викладеного та обставин справи рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню, судові рішення - скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 16 січня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк