ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2809/19 Справа № 199/4910/18 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позовна заява мотивована тим, що 20.01.2018 року приблизно о 15:30 у м. Дніпрі на вул. Малиновського в районі будинку № 2 мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу на праві власності автомобіль марки «Мазда», номер державної реєстрації НОМЕР_1.

Даний факт підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2018 року по справі № 199/708/18, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано відповідача по справі, водія автомобіля марки «Деу Ланос», номер державної реєстрації НОМЕР_2. Розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу, визначено судовим експертом у висновку № 4202/18/18 від 12.03.2018 року становить 16 733,13 грн. та вартість послуг судового експерта 1 200,00 грн.

Оскільки відповідальність відповідача, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АК5625610 від 06.02.2017 року, застраховано у третьої особи, позивач звернувся за відшкодуванням до страховика та отримав страхове відшкодування в розмірі 13 769,17 грн.

Позивач зазначав, що на момент звернення до суду 2 963,96 грн. та вартість послуг судового експерта 1 200,00 грн. залишається невиплаченою відповідачем, хоча на його адресу листом з повідомленням про вручення було відправлено претензію з пропозицією в добровільному порядку здійснити виплату залишку.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 4 163,96 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 1 200,00 грн. витрати за оплату автотоварознавчого дослідження та судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 4 163,96 грн., а також судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 704,80 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 1 200,00 грн., а всього 6 068,76 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити позивачу в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що майнова шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди має бути відшкодована третьою особою ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено, що 20.01.2018 року приблизно о 15:30 у м. Дніпрі на вул. Малиновського в районі будинку № 2 мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу на праві власності автомобіль марки «Мазда», номер державної реєстрації НОМЕР_1. Зіткнення відбулось в зв'язку з порушенням відповідачем п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримання безпечної дистанції.

Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2018 року відповідача визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач є власником пошкодженого автомобіля «Мазда», номер державної реєстрації НОМЕР_1. Відповідно до висновку № 4202/18/18 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складеного 12.03.2018 року експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, нанесеного автомобілю Мазка, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП, становить 16 733,13 грн. За отримання вищевказаного висновку експерта позивачем сплачено 1 200,00 грн.

Оскільки відповідальність відповідача була застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АК5625610 від 06.02.2017 року, третя особа по справі здійснила позивачу страхове відшкодування в розмірі 13 769,17 грн. відповідно до наданого останнім рахунку про вартість відновлювального ремонту без врахування ПДВ.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 2 963,96 грн. та витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в сумі 1 200,00 грн., суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Однак, колегія суддів погодитися з такими висновками суду першої інстанції не може, виходячи з наступного.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до статті 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до страхового полісу № АК5625610 від 06.02.2017 року страховиком відповідача за шкоду, заподіяну майну на момент вчинення ДТП було ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

Стаття 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдала шкоду.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість особи, що завдала шкоди у передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відступивши від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Апеляційним судом встановлено, що позивач звертався до страховика відповідача з питання виплати матеріальної шкоди та отримав таку виплату в розмірі 13 769,17 грн., з розрахунку: 16 523,00 (вартість ремонту з ПДВ) - 2 753,83 (ПДВ).

Доказів, що підтверджують факт оплати проведеного ремонту пошкодженого автомобіля позивача, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення матеріальної шкоди саме з відповідача ОСОБА_1

Однак, позивач вимогу про стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" не пред'являв, зазначивши його в позовній заяві в якості третьої особи, чим скористався своїм правом на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Таким чином, розглядаючи позов, саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, колегія суддів вважає в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 2 963,96 грн. та витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля в розмірі 1 200,00 грн. слід відмовити, як передчасні.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав передчасності.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року - скасувати та постановити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко