Провадження № 2/521/2723/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 р. м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Леонова О.С.,

при секретарі судового засідання Драгун А.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та відзив (заперечень) на позов

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на підставі договору дарування від 31.03.2006 року, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності є власником 27/50 частин будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаній житловій площі зареєстрований з 20.08.2007року відповідач по справі, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не являється членом сім`ї власника. Вже тривалий час відповідач не з`являється та не проживає без поважних причин за вказаною адресою, проте вирішити вказане питання поза судовим шляхом, відмовляється. Враховуючи, що за даних обставин позивач несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг у зв`язку з реєстрацією відповідача в будинку, вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

24.09.2018 року ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Целуха А.П. відкрито провадження по справі.

05.12.2018 року заочним рішення Малиновського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням було задоволено в повному обсязі.

05.03.2019 року відповідач ОСОБА_2 , не погоджуючись з прийнятим заочним рішенням суду, звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 05.12.2018 року, посилаючись на те, що рішення по справі було проголошено в його відсутність, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості надати пояснення відносно обставин справи, які мають істотне значення для розгляду справи.

05.04.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.12.2018 року та призначено розгляд справи в загальному порядку.

Згідно наказу голови Малиновського районного суду м. Одеси про відрахування судді ОСОБА_4 П. зі штату Малиновського районного суду м. Одеси, 17.05.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 20.05.2019 року, справу було передано на розгляд судді Леонова О.С.

17.07.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Губський А.В. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити у повному обсязі. ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 був чоловіком її матері ОСОБА_5 . Після придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ньому були зареєстровані та фактично проживали її мати та вітчим. Позивачка зазначила, що вона як власник будинку особисто надавала згоду на реєстрацію постійного місця проживання відповідача ОСОБА_2 . Після смерті матері вона запропонувала ОСОБА_2 виїхати з спірного будинку, однак він відмовився. Пізніше позивачка, як власник будинку, звернулась до ПАТ «Одесагаз» з проханням відключити газ, також вона зверталась до інших постачальників комунальних послуг з приводу відключення світла та води, оскільки вона не буде оплачувати за надання комунальних послуг, які споживає відповідач. Вважає, що відповідач проживаючи в будинку фактично створює їй перешкоди у реалізації її права власності.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Борздих К.В., у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. ОСОБА_2 суду повідомив, що дійсно він був одружений з матір`ю позивачки ОСОБА_5 , з якою вони прожили з 1997 року по день смерті дружини. Після придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ньому були зареєстровані та фактично проживали він та мати позивачки, жили вони однією сім`єю він ставився до позивачки як до своєї доньки. За весь час проживання у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , він своїми руками робив ремонт будинку, облаштовував його та створював затишні умови для проживання сім`ї. Після смерті дружини, позивачка запропонувала йому виїхати з даного будинку однак він відмовився, оскільки не має іншого житла. Наприкінці вересня 2017 року ОСОБА_2 отримав повідомлення про те, що його рідна сестра ОСОБА_6 сильно хвора та потребує допомоги. Дізнавшись про це він поїхав до м. Москви аби надати сестрі допомогу. З 2017 року по 2018 рік він тричі виїздив до м. Москви на невеликі терміни до трьох місяців. 20.11.2018 року його сестра ОСОБА_6 померла. Вважає, що ОСОБА_1 скористалась його вимушеною відсутністю та надала суду неправдиві пояснення. Звернув увагу суду, що усі комунальні послуги він оплачує сам, своєчасно і немає жодної заборгованості за воду, світло, газ та вважає дії позивачки з приводу відключення будинку від газу незаконними. Будь яких перешкод для ОСОБА_1 у користуванні її майном він не створює.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову у задоволені заявленого позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 31.03.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, Пашицевою ОСОБА_7 Л ОСОБА_8 , реєстровий №8-911 ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності є власником 27/50 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» від 12.04.2006 року, номер запису: 20718 в книзі: 203-230 (а.с. 8-10).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Станом на момент подачі позову, згідно з довідки (виписки із будинкової книги про склад сім`ї та реєстрації) № 961 та відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 14.09.2018 року, вхід. №ЕП-5159, отриманої судом, в будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований з 20.08.2007 року відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Відповідач ОСОБА_2 фактично проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 з 20.08.2007 року та при вселені і по теперішній час не було укладено між власником будинку та відповідачем угоди про порядок користування цим приміщенням.

У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 був чоловіком її матері ОСОБА_5 . Після придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ньому були зареєстровані та фактично проживали її мати та вітчим. Позивачка зазначила, що вона як власник будинку особисто надавала згоду на реєстрацію постійного місця проживання відповідача ОСОБА_2 . Після смерті матері вона запропонувала ОСОБА_2 виїхати з спірного будинку, однак він відмовився.

Факт проживання однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивачки ОСОБА_5 , з якою вони прожили з 1997 року по день смерті дружини, визнається також відповідачем ОСОБА_2 та підтверджується відтиском штампу Відділу РАЦС Малиновського району м. Одеси від 07.03.1997 року. Крім того відповідач зазначив, що після придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ньому були зареєстровані та фактично проживали він та мати позивачки, жили вони однією сім`єю. За весь час проживання у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , він своїми руками робив ремонт будинку, облаштовував його та створював затишні умови для проживання сім`ї. Після смерті дружини, позивачка запропонувала йому виїхати з даного будинку однак він відмовився, оскільки не має іншого житла. Будь яких перешкод для ОСОБА_1 у користуванні її майном він не створює.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 2ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1ч.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1ст.156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між позивачем та відповідачем при вселені до спірного будинку не було укладено жодної угоди про порядок користування цим приміщенням, однак позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування жилим приміщенням - будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з того, що він відмовляється добровільно знятися з місця реєстрації та звільнити будинок, чим створює незручності розпоряджатися майном та створює додаткові витрати по сплаті комунальних платежів у зв`язку з чим позивач несе додаткові витрати.

Проте, погодитись з такими твердженням позивача суд не може, оскільки у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснив, що після придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ньому були зареєстровані та фактично проживали він та мати позивачки, жили вони однією сім`єю він ставився до позивачки як до своєї доньки. За весь час проживання у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , він своїми руками робив ремонт будинку, облаштовував його та створював затишні умови для проживання сім`ї. Після смерті дружини, позивачка запропонувала йому виїхати з даного будинку однак він відмовився, оскільки не має іншого житла. Наприкінці вересня 2017 року ОСОБА_2 отримав повідомлення про те, що його рідна сестра ОСОБА_6 сильно хвора та потребує допомоги. Дізнавшись про це він поїхав до м. Москви аби надати сестрі допомогу. З 2017 року по 2018 рік він тричі виїздив до м. Москви на невеликі терміни до трьох місяців, що підтверджується штампами прикордонної служби про переміщення через державний кордон та копіями проїзних документів (а.с. 45-46 з.в. ). 20.11.2018 року його сестра ОСОБА_6 померла. Звернув увагу суду, що усі комунальні послуги він оплачує сам, своєчасно і немає жодної заборгованості за воду, світло, газ. Будь яких перешкод для ОСОБА_1 у користуванні її майном він не створює.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини позивачем ОСОБА_1 до суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не надано до суду доказів щодо створення ОСОБА_2 незручностей позивачеві у розпорядженні майном, створення додаткових затрат у зв`язку з чим позивач несе додаткові витрати, створення інших перешкод у реалізації позивачем свого права власності, а навпаки судом встановлено фактичні обставини справи про добровільну реєстрацію позивачем за спірною адресою свого вітчима ОСОБА_2 , як члена сім`ї матері позивача, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 258,259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 03.11.2019 року.

Головуючий О.С. Леонов

04.11.19