Справа № 163/1152/19
Провадження № 2-з/163/3/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні суду в місті Любомль Волинської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

З цією заявою ОСОБА_1 звернувся в суд через свого представника ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . 14.06.2019 року в порядку ст.149 ЦПК України до пред`явлення позову.

У заяві просить накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 у зв`язку із подальшим наміром подання позову про встановлення юридичних фактів, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ майна і визнання недійсним договору купівлі-продажу. Предметом спору є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, на який просить накласти арешт. Сам спір полягає у тому, що дане нерухоме майно було побудоване у період спільного проживання із ОСОБА_4 , однак після погіршення у 2016 році стосунків остання шляхом укладення договору купівлі-продажу відчужила будинок своїй матері ОСОБА_5 Оскільки остання як мати ОСОБА_4 є зацікавленою особою у майновому стані дочки відносно цього нерухомого майна, вона може відчужити будинок з метою унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

03.07.2018 року ОСОБА_1 уже звертався в Любомльський районний суд з аналогічним позовом, який ухвалою суду від 24.05.2019 року був залишений без розгляду з одночасним скасуванням попередньо накладеного арешту на спірне майно. Таке процесуальне рішення в силу ч.2 ст.257 ЦПК України не позбавляє його права на звернення до суду повторно з аналогічним позовом.

Згідно із ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заява зареєстрована в канцелярії суду 14.06.2019 року, однак через відсутність у суддів Гайдук А.Л. та Павлуся О.С. повноважень на здійснення правосуддя, забороною розподілу справ судді Чишію С.С. у зв`язку із виходом у відпустку з 18.06.2019 року по 02.07.2019 року автоматичний розподіл заяви був неможливий.

Заява для розгляду передана судді Чишію С.С. 03.07.2019 року.

Вирішуючи заяву по суті заявлених вимог, суд на підставі судової комп`ютерної програми "Д-3" встановив таке.

Спір між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з приводу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 триває з 2016 року.

Так, вперше із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю та права власності на його частку (третя особа приватний нотаріус Каганюк О.Ю.) ОСОБА_1 звертався в Любомльський районний суд 21.03.2016 року.

В межах цієї справи ухвалою суду від 07.06.2016 року був накладений арешт на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами до набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду від 05.09.2016 року про часткове задоволення позову та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 26.10.2016 року про залишення без змін цього рішення скасовані ухвалою ВССУ від 24.05.2017 рок із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду ухвалою Любомльського районного суду від 18.01.2018 року даний позов був залишений без розгляду на підставі п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засідання.

За заявою відповідачів ухвалою від 14.05.2018 року суд допустив поворот виконання рішення суду від 05.09.2016 року, скасувавши державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 1/2 спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

22.06.2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся в суд із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення з аналогічних підстав. Ухвалою суду від 23.06.2018 року заяву задоволено, накладено арешт на спірний будинок.

03.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення юридичних фактів, визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Цей позов ухвалою суду від 24.05.2019 року також був залишений без розгляду з тих самих підстав, що й у попередній справі, а саме через повторну неявку позивача в судові засідання. Цією ж ухвалою за клопотанням сторони відповідачів скасовано вжиті ухвалою суду від 23.06.2018 року заходи забезпечення позову. Ухвала набрала законної сили 14.06.2019 року.

Із наведеного слідує, що неявка ОСОБА_1 в статусі позивача у першій справі в кінцевому результаті призвела до повороту виконання рішення суду від 05.09.2016 року.

У другій справі спірне майно перебувало під арештом в порядку забезпечення позову майже рік, проте спір по своїй суті вирішення не знайшов з причин неявок позивача ОСОБА_1 в судові засідання.

14.06.2019 року, тобто через незначний проміжок часу (20 днів) після залишення позову без розгляду і скасування арешту, ОСОБА_1 втретє звернувся із заявою про забезпечення позову з аналогічних підстав, що й у двох попередніх справах.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб … Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

До закріплених у цій статті основних засад (принципів) цивільного судочинства також віднесено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Частою 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Виходячи із таких процесуальних положень, встановлена судом процесуальна поведінка ОСОБА_1 дає підстави для висновку про свідоме затягування ним спору, незаінтересованості у його вирішенні, неефективності обраного в порядку ст.ст.2, 4 ЦПК України судового захисту, формальності вжиття заходів забезпечення позову, а відтак і зловживання процесуальними правами.

Окрім цього, суд звертає увагу, що за змістом ч.4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Проте всупереч цій вимозі станом на 03.07.2019 року відповідного позову ОСОБА_1 та його представник до суду не подали, що встановлено на підставі інформації КП "Д-3".

Отже, зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність достатніх підстав вважати подання ОСОБА_1 через свого представника чергової заяви про забезпечення позову зловживанням процесуальними правами.

За змістом ч.3 ст.44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Таким чином, з наведених мотивів і законодавчих приписів заява про забезпечення позову підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст.2, 44, 152, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути представнику останнього ОСОБА_7 Дмитрівні.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Головуючий: суддя С.С.Чишій