РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/21464/18

Провадження № 22-ц/4815/754/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кучина Н.Г.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата виготовлення повного тексту рішення 28 лютого 2019 року

Рівненський апеляційний суд в складі :

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення суми аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнутих аліментів, в якому просить суд зменшити розмір аліментів, стягнутих судовим наказом Рівненського міського суду № 569/8772/18 від 31 травня 2018 року у твердій грошовій сумі, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 400 гривень, та зобов`язати виконавчу службу зробити перерахунок суми аліментів за період з 11 травня 2018 року і не стягувати судового збору.

Позов мотивує тим, що судовим наказом Рівненського міського суду № 569/8772/18 від 31 травня 2018 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Даний судовий наказ вступив у законну силу. При постановленні цього судового наказу судом не були взяті до уваги обставини, які мають значення для способу присудження аліментів. Зокрема, що він є інвалідом 2 групи, переніс ампутацію пальця на нижній кінцівці, постійно перебуває на стаціонарному лікуванні, весь час потребує постійного та дорогого лікування, у трудових відносинах не перебуває і на даний час має дохід у вигляді пенсії у розмірі 1455,77 грн., інших джерел доходу не має. На виконання судового наказу виконавча служба стягує з нього 700 грн., тобто половину його доходу, що позбавляє його коштів для власних потреб. Вважає, що вказані обставини є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що предметом спору не являється розмір суми аліментів, яка встановлена правильно, згідно чинного законодавства. Предметом спору є доля, що він має сплачувати ОСОБА_1 , в зв`язку зі своїм важким матеріальним станом.

Вказує, що станом на 27 вересня 2018 року 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 14 років, складає 1944х0,5=972 грн., що при його пенсії у розмірі 1455,77 грн. це більше 66,77 відсотків. Інших джерел доходу окрім пенсії у розмірі 1455,77 грн. не отримує, тому вищевказана сума є для нього не реальною. Прожитковий мінімум на сьогодні складає 1777 грн. Вказує, що при вирахуванні з нього 50 відсотків аліментів, тобто 727,88 грн., йому на проживання залишається 727,88 грн., що складає 41 відсоток прожиткового мінімуму.

Вважає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не було враховано, що він є інвалідом другої групи, переніс ампутацію пальця на нижній кінцівці, вісім разів протягом останніх чотирьох років перебував на стаціонарному лікування, весь час потребує постійного та дорогого лікування.

На підставі викладеного, просив рішення Рівненського міського суду від 27 лютого 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою призначити виплату його долі аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 чистини його доходу в місяць.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає про помилковість доводів апелянта, щодо того, що "предметом спору є доля" від його доходу, яку він мав би сплачувати як аліменти, оскільки така заява могла б бути предметом спору у тому разі, якщо ОСОБА_2 було б здійснено звернення до суду за захистом свого права в загальному позовному провадженні.

Вказує, що безспірне право та вимога ОСОБА_2 на стягнення та отримання аліментів на дитину передбачає імперативною нормою СК України, а саме : ч.2 ст. 182 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Покликаючись на викладені обставини, просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставини, що виключають можливості сплати ним аліментів на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 180 СК України,батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2018 року у справі № 569/8772/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаним судовим наказом також роз`яснено, що відповідно до ч.7 ст. 170 СК України судовий наказ оскарженню не підлягає, а боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач покликався на погіршення матеріального стану, надав медичні документи, що відображають його стан здоров`я. Також, надав суду довідку № 1057 від 14 червня 2018 року, виданої Рівненським об`єднаним управлінням Пенсійного Фонду України Рівненської області, з якої слідує, що ОСОБА_1 станом на червень 2018 року отримував пенсію у розмірі 1455,77 грн.

Згідно з ч.8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом першої інстанцій встановлено, що позивачем не надано безспірних доказів того, що за період після стягнення аліментів його матеріальний стан значно погіршився, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .. Саме безспірне право та вимога ОСОБА_2 на отримання аліментів на дитину у стягнутому розмірі передбачене імперативною нормою СК України, а саме : ч.2 ст. 182 СК України, де зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Саме в такому розмірі з ОСОБА_1 і стягнуті аліменти.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не було враховано, що він є інвалідом другої групи, переніс ампутацію пальця на нижній кінцівці, вісім разів протягом останніх чотирьох років перебував на стаціонарному лікування, весь час потребує постійного та дорогого лікування, оскілки даним доводам була дана належна оцінка судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_1 із ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, апелянт звільнений від сплати судового збору, судовий збір за подання апеляційної слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 липня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич