КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3242/19
Провадження № 2/552/1088/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2019 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участі представника відповідача Пеляк В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в звалі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання права власності на гараж,-

В С Т А Н О В И В:

07.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просив визнати за ним право власності на гараж за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 24.0 кв.м Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі рішення п`ятдесят шостої сесії шостого скликання Київської районної у м. Полтаві ради «Про розгляд заяв громадян про надання земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів по вул.. АДРЕСА_1 20-Г від 23.10.2014 погоджене місце розташування земельної ділянки № НОМЕР_1 та надано йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаражу. Згідно з рішенням п`ятої сесії сьомого скликання Київської районної у м. Полтаві ради « Про розгляд заяв громадян про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 та наданню у його власність земельної ділянки за вказаної адресою площею 28 кв.м цільове призначення для будівництва індивідуального гаражу ( кадастровий номер НОМЕР_2 ), за ним зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку. Отримавши вказану земельну ділянку він розпочав будівництво гаражу. Збудувавши гараж, замовив технічний паспорт на нього. Звертався до ДАБК у з проханням прийняти гараж в експлуатацію, однак отримав відмову та запропоновано було звернутись до суду . Просив визнати за ним право власності на самочинно збудований гараж.

Провадження у справі відкрито 07.06.2019 у порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що на даний час відсутнє правове врегулювання вирішення питань, щодо надання дозволу на будівництво гаражів , а оскільки позивач є власником земельної ділянки, цільове призначення якої для будівництва індивідуального гаражу , та відповідно до технічного висновку збудований гараж відповідає державним будівельним нормам, а також і тому, що прийняття в експлуатацію вказаної споруди можливе тільки за наявності рішення суд про визнання права власності на неї, є підстави для задоволення позовних вимог.

Третя особа, Департамент Державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області свого представника у судове засідання не направив.

Заслухавши представника відповідача. дослідивши матеріали справи та надані докази суд керується наступним.

Встановлено, що Позивач є власником земельної ділянки площею 28 кв.м , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва індивідуального гаражу ( кадастровий номер НОМЕР_2 ), що підтверджується рішенням п`ятої сесії сьомого скликання Київської районної у м. Полтаві ради « Про розгляд заяв громадян про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 " ( а.с.9) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 10).

Згідно із звітом технічного обстеження гаражу АДРЕСА_3 ( а.с. 12 -28) встановлена відповідність вказаного будівництва нормам ДБН та можливість надійної та безпечної експлуатації гаража.

ч.5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

При цьому, в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до п. 12 цієї постанови у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст.376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст.375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст.376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації.

Позивач звертався до зазначених органів місцевого самоврядування щодо прийняття самочинно збудованого гаражу в експлуатацію, але отримав відмову та пораду звернутись з вказаним питанням до суду, оскільки тільки у разі визнання за ним права власності на гараж у судовому порядку, гараж може бути прийнятий в експлуатацію та право власності позивача зареєстроване в установленому законом порядку.

Порушене позивачем питання про прийняття спірного нерухомого майна в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного органу, а отже наявні підстави вважати про наявність спору про право.

Вирішуючи спір суд бере до уваги вимоги ч. 1-3 ст. 375 ЦК України, яка передбачає, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Як вже зазначено вище позивач є власником земельної ділянки, на якій він здійснив будівництво гаража без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, цільове призначення якої для будівництва індивідуального гаража.

Згідно звіту про технічний стан самочинно збудованого гаражу він збудований з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, не порушує будь-чиїх прав.

Здати вказаний об`єкт самочинного будівництва у позасудовий спосіб позивач позбавлений можливості.

Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи викладене суді дійшов до висновку, що права позивача порушені, спосіб захисту прав не суперечить загальним засадам цивільного судовчинства та підлягають захисту у судовому порядку, шляхом задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж АДРЕСА_3 , загальною площею 24.0 кв.м, розташований на земельній ділянці, яка перебуває у власності ОСОБА_1 площею 28 кв.м, цільове призначення якої для будівництва індивідуального гаражу, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м.Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач Київська районна у м. Полтаві рада, м. Полтава. вул.. Маршала Бірюзова, Ѕ.

Третя особа Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області м. Полтава, вул. Гоголя, 25.

Повний текст рішення виготовлений 10.07.2019.

Суддя Л.М. Васильєва