ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3532/19 Справа № 215/3983/18 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 січня 2019 року, ухваленого суддею Квятковським Я.А. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доПублічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), Приватного акціонерного товариства « Суха Балка» (далі - ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із профзахворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідачів в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв'язку із чим, висновком МСЕК від 21.08.2018 року, йому при первинному огляді встановлена 3 група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці на підприємствах, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з тривалості роботи на підприємстві кожного з відповідачів, просить суд стягнути з ПрАТ «Євраз Суха Балка» - 94 188,71 грн. моральної шкоди, з ПАТ «КЗРК» - 67 459,48 грн. моральної шкоди та по 1500 грн. витрати на правову допомогу, з кожного.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 11000,00грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв'язку з ушкодженням здоров'я, у розмірі 15000,00 грн. а також витрати на професійну правничу 1500,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись не невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне урахування усіх фактичних даних, ставить питання про зміну рішення суду та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 11000,00грн. до 20000 грн., з ПрАТ «Суха Балка» з 15000 грн. до 25000 грн. Зокрема вважає, що судом не взято до уваги тяжкість отриманого захворювання, глибину страждань, період роботи позивача на підприємстві відповідача.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Зауважує, що судом не враховано, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки робота у шкідливих умовах праці законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об`єктивним явищем, позивач при укладенні трудового договору був повідомлений і ознайомлений під розпис про шкідливі умови праці, а тому підстави для покладення обов'язку з відшкодування моральної шкоди на підприємство відсутні. Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами.

Також зазначає, що судом не враховано, що позивач був обізнаний із наявністю шкідливих факторів виробничого середовища. Вважає, що розмір стягнутого судового збору без урахування пропорційності задоволених вимог.

Сторони не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 протягом періоду з 09.08.2000р. по 03.10.2008р. працював на ПрАТ «Євраз Суха Балка», тобто 7 років 2 міс. та у період з 01.02.2012р.по 26.04.2017р. працював у ПАТ «КЗРК», тобто 5 років 2 міс.(а.с.4,5).

Висновком медично лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання»позивачу ОСОБА_1 22 травня 2018 року встановлено два професійних захворювання: радикулопатія та хронічне обструктивне захворювання легенів 1ст.

Як видно п.п. 16, 17 Акту розслідувань причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача від 06 липня 2018 року встановлено, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникли внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, працюючи на посаді підземного прохідника з повним робочим днем у підземних умовах, в тяжких умовах праці підпадав під вплив підвищеної концентрації аерозолів фіброгенної дії (а.с.18-20).

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА № 050473 від 21.08.2018 позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійними захворюваннями (30% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності( а.с. 21).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачами з вини яких її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров'ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров'ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров'я.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 від 06 липня 2018 року, причиною професійних захворювань позивача є робота на ПрАТ «Суха Балка» впродовж 7 років 2 міс.,а на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» 5 років 2 міс. в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники, що підтверджується Актом про розслідування причин виникнення професійного захворювання та санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці (а.с.6-19).

Отже, обидва роботодавці ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та ПрАТ «Суха Балка» під час роботи позивача допустили перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини відповідачів, якими не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на відповідача, оскільки обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про наявність вини позивача в отриманих ним професійних захворюваннях, так як він добровільно обрав професію, пов'язану з впливом шкідливих факторів і з власної волі тривалий час працював у цих умовах праці, розраховуючи на підвищену заробітну плату, пільгове пенсійне забезпечення та інші пільги згідно з чинним законодавством, що врешті решт призвело до погіршення його здоров'я, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Колегія суддів також вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями доводиться матеріалами справи, виписними епікризами, в яких зазначено, що позивач постійно відчуває стійкій больовий синдром у суглобах. Позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг позивача та відповідача в частині визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом першої інстанції її розміром, який визначено без повного урахування положення п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано тривалість роботи позивача на кожному із підприємств відповідачів у шкідливих умовах праці, у зв'язку із чим стягнутий розмір моральної шкоди є непропорційним відпрацьованому часу.

Зокрема, з урахуванням роботи позивача на ПрАТ «Суха Балка» - 7 років 2 міс, а на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - 5 років 2 міс., та виходячи із встановленого відсотку втрати працездатності 40%, вважаємо необхідним визначити розмір моральної шкоди пропорційно відпрацьованому часу позивача на кожному із підприємств, виходячи з розрахунку з ПрАТ «Суха Балка» - 25000грн., а з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» -15000 грн. що буде співмірним із проміжком часу відпрацьованого позивачем на кожному із підприємств та визначений розмір відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, що згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в частині невірно визначеного судом першої інстанції розміру стягнутого судового збору такими, що не відповідають вимогам процесуального законодаства.

Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Положеннями ч.13 ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, непередаючі справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює судовий збір.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я до двох відповідачів та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою та складається із двох окремих позовних вимог.

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Згідно положення п.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше позовних вимог, судовий збір сплачується за кожну позовну вимогу.

Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року.

З огляду, на дату звернення позивача до суду у вересня 2018 року, з кожного з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн., виходячи з розрахунку (1762х0,4). Тому, рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру судового збору є вірним, таким, що відповідає вимогам законодавства.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1,2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» -задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 січня 2019 рок змінити в частині визначеного розміру моральної шкоди стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 збільшивши його з 11000,00грн. до 15000,00 грн. та в частині розміру моральної шкоди стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 збільшивши його її з 15000,00 грн. до 25000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: