Справа № 216/3336/17
провадження 2/216/776/19
09 жовтня 2019 року місто Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.,
секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, -
19.07.2017 та уточнено 03.10.2019 комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа») та приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено договір №4107 від 29.10.2003 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару (надалі Договір). Свої договірні зобов`язання КПТМ «Криворіжтепломережа» виконало, а саме: проводилося постачання теплоносія протягом всього періоду передбаченого договором, не порушуючи щорічні розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області «Про початок та закінчення опалювального періоду». Згідно дислокації до Договору об`єктом теплоспоживання є нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 . Оскільки будинок АДРЕСА_1 є багатоповерховим , опалення квартири АДРЕСА_1 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, тобто відповідач фактично отримує теплову енергію в належному йому приміщенні. Облік споживання теплової енергії проводиться згідно прибору обліку або розрахунковим способом за їх відсутності, що передбачено п. 2.1 Договору. Тарифи на послуги теплопостачання передбачені постановою №119 від 30.09.2011 «Про встановлення тарифів на теплову енергію КПТМ «Криворіжтепломережа», що складає 954,05 грн. за 1 Гкал (з ПДВ), постановою №383 від 31.12.2013 «Про встановлення тарифів па теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КПТМ «Криворіжтепломережа», що складає 892,16 грн. за 1 Гкал (з ПДВ), постановою №683 від 13.06.2014 «Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачі (крім населення) КПТМ «Криворіжтепломережа», що складає 1294,70 грн. за 1 Гкал (з ПДВ), №489 від 28.11.2014 «Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КПТМ «Криворіжтепломережа», що складає 1555,38 грн. за 1 Гкал (з ПДВ).
Згідно довідки з ЄДРПОУ ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність. Заборгованість відповідача згідно розрахунку заборгованості за період з 01.12.2013 по 17.12.2014 складає 3949,64 грн. - за постачання теплової енергії, за період з грудня 2012 року по січень 2015 року 2192,58 грн. - сума збитків від інфляції, та за період з 05.11.2012 по 15.02.2015 - три проценти річних в розмірі 350,07 грн., та згідно вимог п. 3.2 Договору пеня за несвоєчасну оплату за теплову енергію в розмірі подвійної обліком ставки НБУ України за кожен день прострочення оплати, що становить 328,03 грн.
Представник позивача Костікова Є.В., яка належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не використала наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій вона просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином, надав суду заперечення, та вказує, що вимоги позивача є безпідставними, та заявлені з порушенням строків позовної давності, оскільки з урахуванням ст. 261 ЦК України строк позовної давності у три роки відраховується з листопада 2014 року. Вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних розрахунків не відповідають річному строку позовної давності, відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України. Разом з тим, з 2009 року він не є підприємцем, та приміщення 30 кв.м з 2009 року по 2016 рік зачинено, а позивач нараховує теплову енергію як для житлового приміщення. Крім того, за період з 2015-2017 років ним була здійснена оплата за постачання теплової енергії. Просить суд відмовити позивачу в позові.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, а представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення,що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до нього мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правила надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення та Правила надання населенню послуг централізованого опалення холодної та гарячої води і водовідведення.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (надалі по тексту - Правила), надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання відповідача. Крім того, між позивачем та приватним підприємцем ОСОБА_1 29.10.2003 було укладено договір №4107 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції і гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Визначено порядок обліку теплової енергії, оплати теплової енергії, відповідальність сторін (а.с.4-6).
Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
З розрахунку, наданого позивачем, підтверджений факт наявності заборгованості відповідача за постачання теплової енергії, за період з 01.12.2013 по 17.12.2014 в розмірі 3949,64 грн. (а.с.132-133).
Отже, суд вважає, що обставини порушення оплати за спожиту теплову енергію є доведеними повністю, внаслідок чого позивач отримав право на відшкодування завданих йому збитків в судовому порядку.
Відповідно ч. 4 ст. 319 і ст. 322 ЦК України, власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури №80 від 18.05.2005 «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005» житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05.
Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.
Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України передбачено, що споживач зобов`язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки передбачені договором або Законом. Відповідно п. 18 Постанови КМУ №630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим».
Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа.
Таким чином, відповідачем було порушено зобов`язання з оплати за отримані послуги за постачання теплової енергії, внаслідок чого, вимога позивача щодо стягнення заборгованості є обґрунтованою.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Розрахунком підтверджено, що сума збитків від інфляції за період з грудня 2012 року по січень 2015 року становить 2192,58 грн., та три проценти річних за період з 05.11.2012 по 15.02.2015 складає 350,07 грн. (а.с.132-133), які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, згідно п. 3.2 Договору, за несвоєчасну оплату за теплову енергію відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної обліком ставки НБУ України за кожен день прострочення оплати, розмір якої за період з 01.03.2014 по 15.02.2015 становить 328,03 грн., яка також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На думку суду, не знайшли підтвердження заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного.
Так, положеннями статті 256 ЦК України визначено поняття позовної давності як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статей 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації - в один рік.
Згідно статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Частиною першою статті 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
За змістом частини 4 та 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо, суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Стаття 259 ЦК України визначає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно розрахунку заборгованості встановлено, що ОСОБА_1 востаннє було здійснено оплату за теплову енергію 25.03.2019, позивач до суду з позовом звернувся 19.11.2017, про стягнення заборгованості за період з 01.12.2013 по 17.12.2014, договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладено,відповідно підстав для застосування строку давності судом не встановлено.
Разом з тим, суд вважає безпідставним посилання відповідача на припинення підприємницької діяльності з 2009 року, оскільки даний факт не звільняє останнього від сплати послуг за централізоване опалення належної йому квартири.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.
Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1600 грн.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 257, 264, 268, 319, 322, 509, 525, 526, 527, 610, 614 ЦК України, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-283 України, суд -
Позовну заяву комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії та гаряче водопостачання - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов