Справа № 310/3394/19
РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.,

при секретарі Рибалка Н.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача адвоката Коробко С.Є.

за участю заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , третя особа служба орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що 22.11.2000 року її син ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_4 , від якого мають неповнолітню дитину:сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 батько дитини трагічно помер. Мати дитини, коли дині виповнилося 2 роки покинула чоловіка та дитину, змінила місце мешкання, фактично припинила сімейні відносини з чоловіком та сином та з цього часу жодного з покладених законом на батьків обов`язків по вихованню дитини не виконує. Відповідачка не спілкується з дитиною та не виконує в повному обсязі обов`язок щодо виховання дитини. На теперішній час неповнолітня дитина мешкає разом з бабусею, яка є позивачкою по справі.

Тому просить суд, позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є відповідачка.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Коробко С.Є. позов підтримали у повному обсязі, просять суд його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася повторно, про причини неявки до суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив не надала, хоча повідомлена в установленому порядку про місце та час розгляду справи, у судове засідання викликалася судовими повістками з повідомленням та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Представник органу опіки та піклування Бердянської міської ради Калініченко Ю.В. позов підтримала, просить його задовольнити.

Заслухавши думку позивачки та її представника, представника органу опіки і піклування, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом даного позову є вирішення питання про позбавлення батьківських прав мати дитини, яка не виконує своїх батьківських обов`язків з метою соціального захисту неповнолітньої особи.

Дане питання регулюється положеннями Сімейного Кодексу України.

Також суд вважає необхідним, при вирішення даного позову враховувати положення Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», що стосується узагальнення судової практики по аналогічним питанням.

Відповідно до ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, негативно впливають на дітей своїм аморальним поводженням при цьому особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини.

У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вивченні письмових доказів в даній справі судом встановлено.

ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Бердянську, батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , актова запис № 111 від 01.03.2002 року (а.с.8).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 22.11.2000 року, актова запис №617 від 22.11.2000 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько дитини ОСОБА_5 трагічно загинув.

Відповідачка з 2004 року покинула дитину, змінила місце мешкання, фактично припинила сімейні відносини з чоловіком та дитиною та з цього часу жодного з обов`язків, покладених законом на батьків обов`язків по вихованню дитини не виконує.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Як вбачається з характеристики на ОСОБА_8 , 2002 року народження, учня 11-А класу Бердянської загальноосвітньої школи 1-ІІІ ступенів № 3 Бердянської міської ради Запорізької області, підписаної директором закладу ОСОБА_9 та класним керівником ОСОБА_10 , мати неповнолітнього жодного разу школу не відвідувала, з учителями, які навчають сина та класним керівником ніколи не спілкувалася, жодного разу не була присутня на батьківських зборах та позашкільних заходах. Неповнолітній мешкає з бабусею ОСОБА_1 , яка повністю його виховує, що підтверджується і характеристикою з місця мешкання ( а.с.13-15).

З висновку психодиагностичної роботи з неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що мати дитини участі у вихованні дитини не бере, за термін навчання сина в школі жодного разу не була, неповнолітній останній раз бачив мати більш ніж 10 років тому, яка йому не дзвонила весь цей час, не допомагала та їм не цікавилась ( а.с.17-18).

Допитані свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили суду, що неповнолітній ОСОБА_8 мешкає разом з бабусею ОСОБА_1 , яка повністю його виховує та піклується за ним. Відповічка ОСОБА_4 кинула його . коли дитині було 2 роки і більше ніколи не приходила до дитини, не допомагала і не піклувалася про неї. Їм відомо, що відповідачка зловживає алкогольними напоями та ніде не працює.

Суд розцінює вищезазначені обставини, як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідоме нехтування нею своїх обов`язків матері, що підтверджує відсутність серйозного ставлення ОСОБА_4 до своїх батьківських обов`язків.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню своєї дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Таким чином суд вважає за необхідне задовольнити позов та позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки, з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради № 01-1610/47-1 від 27.06.2019 року, буде цілком сприяти задоволенню інтересів дитини.

При цьому, суд вважає можливим стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір, у сумі 768-40 грн., понесений позивачем при звернення до суду, відповідно до 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 164,165 СК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 , діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , третя особа служба орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав , задовольнити .

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка міста Бердянська Запорізької області, останнє місце мешкання: АДРЕСА_1 батьківських прав відносно її сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави судовий збір в сумі 768 ( сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Копію рішення надіслати сторонам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, надавши в Запорізький апеляційний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст складено 08.07.2019 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова