Ухвала

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 337/474/14-ц

провадження № 61-15813сво18

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого (судді-доповідача) - Синельникова Є. В.,

суддів: Висоцької В. С., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д.,

Сімоненко В. М., Червинської М. Є.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Крилової О. В., Дзярука М. П., Трофимової Д. А., від 13 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона з 27 грудня 1969 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За період шлюбу подружжям було придбано рухоме та нерухоме майно. Посилаючись на те, що шлюб між сторонами розірвано, а відповідач не бажає добровільно поділити набуте ними майно, просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 та автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а з неї на користь відповідача стягнути грошову компенсацію у розмірі 238 577 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя, у складі судді

Громова І. Б., від 13 березня 2014 року позов задоволено. Визнано за

ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності

на 2/3 частини квартири

АДРЕСА_2 1/3 частини зазначеної квартири залишено у власності ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні квартири та автомобіль придбані сторонами під час шлюбу за спільні кошти, отже це майно є спільною сумісною власністю подружжя. Ураховуючи те, що на момент розгляду справи позивач сплатила відповідачу грошову компенсацію за його частку у спільному майні у розмірі 238 577 грн, що підтвердив у судовому засіданні відповідач, вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на зазначене майно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення суду першої скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що на час ухвалення судового рішення спору між сторонами щодо розподілу спільного майна не існувало. Судом було встановлено та зазначено у судовому рішенні, що на час розгляду справи один із подружжя отримав грошову компенсацію за спільне майно. Суд першої інстанції не з`ясував наявність перешкод для вирішення питання про поділ спільного майна в позасудовому порядку. За положеннями статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливо лише у разі неподільності речі. Також судом першої інстанції не враховано, що відповідно до частини п`ятої статті 71 СК України присудження грошової компенсації одному із подружжя можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, що позивачем не зроблено. Позивачем не надано належних та допустимих доказів визначення вартості майна, а також отримання відповідачем компенсації. Рішення суду першої інстанції порушує права кредитора ОСОБА_4 , оскільки на час розгляду справи на майно було накладено арешт з метою звернення стягнення на нього. Суд апеляційної інстанції вказав, що позбавлений можливості вирішити питання про поділ майна між подружжям в інший спосіб у зв`язку з відчуженням цього майна на час розгляду справи апеляційним судом.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції правильно вирішив спір на підставі положень СК України, у той час як суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що накладення стягнення на майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, передбачено положеннями статті 73 СК України та не врахував, що кредитор, який звернувся до суду з апеляційною скаргою, не звертався до органів виконавчої служби чи до суду для виділу в натурі частки майна боржника. Суд апеляційної інстанції не перевірив порушення рішенням суду першої інстанції прав особи, яка подала апеляційну скаргу, не перевірив інформацію про виконавче провадження, на яке посилався кредитор, не звернув увагу, що рішення суду у справі № 2/337/776/2013 було виконано, а грошові кошти у розмірі 1 199 820 грн стягнуто з відповідача, виконавче провадження закінчено. Суд апеляційної інстанції не розглянув заяву про поновлення ОСОБА_4 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_4 -

ОСОБА_5 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

26 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду посилалась на те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу з одного із подружжя, а отже і наявність інтересу кредитора щодо вирішення питання про поділ майна подружжя, не може бути підставою для відмови у задоволенні заявленого одним із подружжя позову про поділ майна подружжя. У той же час питання щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, може бути вирішено судом за поданням державного чи приватного виконавця на підставі статті 443 ЦПК України.

У постановах від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17 (провадження № 61-30545св18), від 09 лютого 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18)Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у подібних правовідносинах висловлював протилежні за змістом правові висновки.

У наведених постановах колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про неможливість поділу майна подружжя, з посиланням на те, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вирішення правового питання щодо можливості поділу майна подружжя при наявності судового рішення про стягнення боргу з одного з подружжя та арешту, накладеного на майно, з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викликає необхідність формування єдиної правозастосовної практики, що підлягає вирішенню Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у правовідносинах. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане, справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами

(у письмовому провадженні).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою

статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Направити учасникам справи копію цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: В. С. Висоцька

Б. І. Гулько

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

В. М. Сімоненко

М. Є. Червинська