Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 140/344/17

провадження № 61-26069св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - Райгородська сільська рада Немирівського району Вінницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником -ОСОБА_3, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 05 травня 2017 року у складі судді Науменка С. М. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів:Панасюка О. С., Зайцева А. Ю., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4

20 лютого 2001 року вона склала заповіт, згідно з яким, на випадок смерті усе майно, окрім частини будинку, який їй належав відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 12 грудня 1991 року, заповіла йому та

ОСОБА_5

Він прийняв спадщину, як такий що постійно проживав з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини і не подав заяву про відмову від неї. Натомість ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, отже спадщину не прийняв.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_6 просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право на: 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 3,01 в умовних кадастрових гектарах для ведення сільськогосподарського виробництва, що перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Надія»

с. Коржівка Немирівського району Вінницької області (далі - КСП «Надія»)

і належала померлій ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, зареєстрованого

10 липня 1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_3; земельну частку (пай) розміром 3,01 в умовних кадастрових гектарах для ведення сільськогосподарського виробництва, що перебувала в колективній власності КСП «Надія», яка належала померлій ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, зареєстрованого 10 червня

1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_4

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 05 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно заповіту

від 20 лютого 2001 року покійна ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частках. Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відмови

ОСОБА_5 від прийняття спадщини, а також відсутні докази про неподання останнім у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини, тому задоволення позовних вимог ОСОБА_2 може призвести до порушення майнових прав іншого спадкоємця за заповітом -

ОСОБА_5

Також позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів про належність його померлій матері ОСОБА_4 двох земельних ділянок площею 3.01 га, що перебували в колективній власності КСП «Надія»

с. Коржівка Немирівського району Вінницької області, так як в матеріалах справи наявна копія лише одного сертифікату на право на земельну частку(пай) на ім'я ОСОБА_4, на іншу земельну ділянку правовстановлюючі документи відсутні, тому позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтовані.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилено.

Рішення районного суду залишено без змін

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до позовної заяви та заяви Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області спір між позивачем та сільською радою щодо спадкового майна відсутній. Натомість за заповітом від 20 лютого

2001 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Коржівської сільської ради Немирівського району Вінницької області Войтенко Л. М., ОСОБА_4 на випадок смерті усе майно, окрім частини будинку, який їй належав відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 12 грудня

1991 року, заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_5, однак останній до участі у справі відповідачем залучений не був. Позивачем не було надано доказів не прийняття ним спадщини, зокрема щодо не вчинення ним протягом шести місяців з дня відкриття спадщини дій, передбачених пунктом 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2

в особі представника ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу 140/344/17

з Немирівського районного суду Вінницької області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд у свої ухвалі зазначив, що оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась

до 01 січня 2004 року і була прийнята позивачем як таким, що постійно пооживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то в цьому випадку до правовідносин не підлягає застосування положення статті 1268 ЦК України на яку посилається позивач як на правову підставу, натомість до цих правовідносин підлягає застосуванню положення пункту 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Із вказаним висновком апеляційного суду він не погоджується, тому що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час дії ЦК УРСР

в редакції 1963 року, а шестимісячний термін прийняття спадщини закінчився 24 січня 2014 року, тобто на час дії нового ЦК України.

Посилався на пункт 1 Постанови Пленуму Верховного суду України

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у якому роз'яснено, що у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився

до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Вважав, що судами безпідставно не прийнято до уваги його докази щодо належності спадкодавцю двох земельних часток (пай), що підтверджується сертифікатом, довідкою відділу Держгеокадстру у Немирівському районі Вінницької області від 12 грудня 2016 року.

Також зазначав, що судами не було дотримано вимог статті 61 ЦПК України та не враховано позицію відповідача, щодо визнання обставин та позовних вимог, не прийнято до уваги рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 26 травня 2016 року у цивільній справі

№ 140/768/16-ц відповідно до якого встановлено, що спадкоємець

ОСОБА_5 спадщину померлої ОСОБА_4 не приймав та будь яких заяв до нотаріальної контори не подавав, а місце перебування спадкоємця ОСОБА_5 не відоме.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, яка згідно зі свідоцтвом про народження була матір'ю ОСОБА_2 (а.с. 7, 8)

Відповідно до заповіту від 20 лютого 2001 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Коржівської сільської ради Немирівського району Вінницької області Войтенко Л. М., ОСОБА_4 на випадок смерті усе майно, окрім частини будинку, який їй належав на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 грудня 1991 року, заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а. с. 9).

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 26 травня 2016 року за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, що належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а. с. 15).

Відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 08 липня 1996 року Немирівською районною державною адміністрацією, зареєстрованого 10 липня 1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_3 ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) розміром 3,01 в умовних кадастрових гектарах для ведення сільськогосподарського виробництва, що перебувала в колективній власності КСП «Надія» (а. с. 16).

Згідно з довідкою відділу Держгеокадастру у Немирівському районі Вінницької області від 12 грудня 2016 року, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, на підставі сертифікату на земельну частку (пай)

серії НОМЕР_2, зареєстрованого 10 червня 1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_4 належало право на аналогічну за розміром та цільовим призначенням земельну частку (пай), що перебувала в колективній власності КСП «Надія» (а. с. 11).

15 березня 2016 року за підписом Коржівського селищного голови Немирівського району Вінницької області ОСОБА_8 ОСОБА_2

була видана довідка, за змістом якої він фактично проживає

по АДРЕСА_1, там же він постійно проживав і на час смерті ОСОБА_4, вів з нею спільне господарство (а. с. 12).

Згідно даних паспорта ОСОБА_2, він зареєстрований в с. Грабовець Немирівськогорайону Вінницької області (а. с. 6).

19 жовтня 2016 року державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області Кнап Л. П. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 3,01 в умовних кадастрових гектарах для ведення сільськогосподарського виробництва, що перебувала в колективній власності КСП «Надія» і належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_4 на підставі сертифікату на земельну частку (пай)

серії НОМЕР_1, зареєстрованого 10 червня 1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_3 (а. с. 15).

Цього ж дня державний нотаріус Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області Кнап Л. П. винесла постанову про відмову

у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) розміром 3,01 в умовних кадастрових гектарах для ведення сільськогосподарського виробництва, яка перебувала

у колективній власності КСП «Надія» і належала померлій 24 липня

2003 року ОСОБА_4 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, зареєстрованого 10 червня 1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_4, через ненадання правовстановлюючого документа (а. с. 25).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

За визначенням статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК Україниспадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України).

Відповідно до частин першої - другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини п'ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині четвертій статті 60 ЦПК України 2004 року визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог пункту 2 частини шостої

статті 130 ЦПК України 2004 року не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, не роз'яснив позивачу право заявити клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_5, який відповідно до заповіту ОСОБА_4 від 20 лютого 2001 року є її спадкоємцем, не попередив його про наслідки вчинення або не вчинення цієї процесуальної дії, не з'ясував наявність інших спадкоємців щодо спірного майна.

Передчасними є висновки судів про те, що вирішення питання про визнання права на спадщину за заявленим позовом ОСОБА_2 впливає на права та інтереси ОСОБА_5, який не був залучений до участі у справі до вирішення цього питання у встановленому законом порядку із залученням усіх спадкоємців та з'ясуванням усіх обставин, що мають значення для ухвалення рішення у справі, та ґрунтуються на припущеннях, що заборонено відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року.

При цьому суд не навів мотивів неприйняття встановлених зазначеним судовим рішенням, що набрало законної сили обставин про те, що

ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_4 не прийняв, та будь-яких заяв до нотаріальної контори не подавав, а місце його перебування не відоме, і вказане рішення ним не оскаржувалося.

Таким чином, у порушення статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року суди не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених позовних вимог, не дослідили та не дали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що мають значення для правильного вирішення спору та не вирішили спір відповідно до вимог закону.

В силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої

статті 411 ЦПК України є підставою для їхнього скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня

2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк