Справа № 202/1859/14-ц
Провадження № 2/202/54/2019
03 липня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Некрасової А.О.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
У лютому 2014 року позивач в особі представника за довіреністю звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 16 листопада 2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 168КК, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 38 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 листопада 2011 року. Зобов`язання за даним договором було забезпечено договором поруки, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк» від 20 жовтня 2010 року та договором поруки, укладеним з ОСОБА_3 від 16 листопада 2006 року. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 20 листопада 2013 року у розмірі 78 916 доларів США, яка складається з наступного: 23 869,93 доларів США заборгованості за кредитом, 32 435,24 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 22 610,83 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 168КК від 16. листопада 2006 року у розмірі 77 664,44 доларів США, що складає 620 775,59 грн. та судові витрати, стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн., стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 10 000 грн.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Зосименко С.Г. від 11 лютого 2014 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду до попереднього судового засідання.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 09 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Стягнено з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 168КК від 16 листопада 2006 року в сумі 56 305,17 доларів США станом на 20 листопада 2013 року, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 23 869,93 доларів США та заборгованості за процентами в сумі 32 435,24 доларів США, та пеню в сумі 180 660,53 грн. В іншій частині у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441,00 грн. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову. В решті рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2015 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 02 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» скасовано, провадження у справі в цій частині закрите. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2016 року справа розподілена судді Шкляруку Д.С.

У провадженні судді Шклярука Д.С., призначеного на посаду судді строк на п`ять років, відповідно до Указу Президента України від 12 березня 2012 року №193/2012 «Про призначення суддів» та у якого, станом на 13 березня 2017 року закінчилися повноваження судді, справа перебувала до 13 березня 2017 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2017 року справа розподілена судді Слюсар Л.П.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 15 березня 2017 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про залишення позовної заяви без розгляду по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Згідно зі Статутом від 11.06.2018 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичнихосіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судове засідання, призначене на 03 липня 2019 року не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, причини неявки суду не повідомив. В попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечував.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено в статтях 2, 13 ЦПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Суд доходить висновку, що неодноразова неявка в судове засідання відповідача та його представника та заявлення клопотань про відкладення слухання справи свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду та призводить до порушення розумних строків розгляду справи, а оскільки позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», а правонаступником останнього в свою чергу є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 168КК, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 38 000 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 15,00% та кінцевим терміном повернення 15 листопада 2011 року.

Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 2.4.1, 3.3, 3.4 позичальник сплачує відсотки в розмірі 15 % річних.

Згідно з п. 3.2 Кредитного договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Кредитним договором встановлений наступний порядок розрахунків (п. 3.3): при несплаті відсотків та/або частин кредиту у вказану в графіках дату вони вважаються простроченими. Кошти для погашення заборгованості направляються для сплати насамперед прострочених відсотків по кредиту, далі відсотків по кредиту, далі простроченої заборгованості за кредитом, далі пролонгованої заборгованості за кредитом. Частина суми, що залишилася, спрямовується на погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, при порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 3.1, 3.2, 3.3 Кредитного договору, строків повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.1, 2.2.8, 3.3 цього договору, винагороди та комісії, що передбачено п.п. 3.5, 3.7 договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник повинен сплатити банку пеню в розмірі 0.2 % від суми непогашеного платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань, передбаченого п. 4.1 Кредитного договору, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов`язання повинно було бути виконано Позичальником.

Згідно з п. 4.7. Кредитного договору, сторони погодили, що терміни позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів за даною угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

16 листопада 2006 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з ОСОБА_2 відповідати перед банком за виконання зобов`язання по вказаному кредитному договору.

20 жовтня 2010 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з ОСОБА_2 відповідати перед банком за виконання зобов`язання по вказаному кредитному договору.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору № 168КК від 16 листопада 2006 року, заборгованість за ним станом на 20 листопада 2013 року склала 78 916 доларів США, яка складається з наступного: 23 869,93 доларів США заборгованості за кредитом, 32 435,24 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 22 610,83 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Таким чином, ОСОБА_2 не виконав умови договору, чим порушив право позивача на кошти за кредитним договором.

Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі регулюються наступними нормами права.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

В матеріалах справи наявна виписка за період з 16 січня 2006 року по 09 грудня 2015 року по рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 та платіжне доручення № 1 від 16 листопада 2006 р., які підтверджують видачу коштів за кредитним договором № 168КК від 16 листопада 2006 року та розмір погашень за кредитним договором.

З наданої виписки та розрахунку заборгованості вбачається, що з 2006 року по 2012 рік ОСОБА_2 здійснював погашення заборгованості за Кредитним договором № 168КК від 16 листопада 2006 року, в тому числі і погашення пені, отже, здійснювалося переривання позовної давності щодо стягнення відсотків, тіла кредиту, пені за Кредитним договором.

Порушення зобов`язання з оплати тіла кредиту здійснені ОСОБА_2 з 16 січня 2009 року, що відображено в розрахунку заборгованості (стовпець 4 розрахунку заборгованості сальдо прострочене).

Нарахування процентів на прострочену заборгованість здійснюється з лютого 2009 року.

Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, періоди і суми виникнення заборгованості.

Відповідач вказаних розрахунків не спростував, власних розрахунків не навів.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов`язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 32 435,24 дол. США.

Оскільки заборгованість по процентам за користуванням кредитом є платою за користування грошима, тому вони підлягають стягненню за правилами основного боргу, виходячи із вищевикладеного позовні вимоги в цій частині законні і підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за пенею, нарахованою за неналежне повернення кредиту в розмірі 22 610,83 дол. США.

Суд вважає необхідним застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Верховний суд України у правовому висновку по справі № 6-100 цс 14 від 03.09.2014 року та № 6-1120цс15 від 4 листопада 2015 року, зазначив, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Таким чином, суд враховує, що розмір заборгованості по сплаті пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку вимагає стягнути банк 22 610,83 дол. США є надмірно великою,в матеріалах справи відсутні докази того, що порушення боржником умов договору призвело до негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язань, а тому суд, реалізовуючи своє право, передбачене ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, до 39 950 грн., що еквівалентно 5 000 дол. США за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 20 листопада 2013 року.

Виходячи із вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 тіла кредиту у розмірі 23 869,93 дол. США, суми відсотків за користування кредитом у розмірі 32 435,24 дол. США та пені у розмірі 39 950 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 533, 549, 551, 611, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 19, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № 168 КК від 16 листопада 2006 року, яка станом на 20 листопада 2013 року склала 61 305,17 дол. США, яка складається з наступного: 23 869,93 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 32 435,24 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 39 950 грн. (що еквівалентно 5 000 дол. США) - нарахована пеня за прострочення зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. ІД, ) судові витрати по справі у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 12 липня 2019 року.

Суддя Л.П. Слюсар