Справа № 588/2030/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2019 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, з участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє у інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Тростянецька РДА Сумській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що вона є власником домогосподарства №3 по пров.Пролетарському у м.Тростянець Сумської області, розташованого на приватизованій земельній ділянці.

У листопаді 2006 року вона надала згоду на реєстрацію у її будинку невістці ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 З грудня 2006 року у будинку також був зареєстрований її онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а з квітня 2013 року і онук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

У серпні 2017 року відповідач разом із дітьми добровільно виїхала із будинку, вивезла свої речі та речі дітей.

У грудні 2017 року відповідач розірвала шлюб з її сином ОСОБА_6.

Посилаючись на те, що відповідач разом із дітьми постійно проживають за іншою адресою понад 1 рік, але з місця реєстрації не знялася на прохання позивача, комунальні послуги у будинку не сплачує та не бере участі у його утриманні, реєстрація відповідача та дітей позбавляє її можливості отримати справедливу субсидію на житлово-комунальні послуги відповідно до її доходів та перешкоджає вільно розпоряджатися своєю власністю, позивач просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: провулок Пролетарський, буд.3, м.Тростянець, Сумська область; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідачем був поданий відзив на позов, у якому остання просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення відповідач обгрунтовувала тим, що вона є колишньою невісткою позивача. У належному позивачу будинку вона разом із дітьми була зареєстрована зі згоди останньої. Перед розірванням шлюбу син позивача, її колишній чоловік, виставив її разом із дітьми з особистими речами "за двері" будинку. У неї були відібрані ключі від будинку та їй заборонили у ньому проживати. Вона разом із дітьми була вимушена переїхати до своїх батьків, де вони проживали кілька місяців в одній кімнаті із хворим на рак батьком та матір'ю. На даний час вона тимчасово (до 01.06.2019) винаймає житло. Іншого житла не має. Тому вважає твердження позивача, що вона "добровільно" виїхала із будинку такими, що не відповідають дійсності. У неї були і є поважні причини не проживати за місцем реєстрації. Крім того, син позивача майже одразу привів у будинок свою нову дружину. Це також є об'єктивною і непереборною для неї причиною не проживати у будинку. Реєстрація дітей пов'язана із можливістю навчання у школі, тим більше її молодший син ОСОБА_7 у цьому році йде до першого класу. Зняття з реєстрації неповнолітньої дитини перешкодить дитині потрапити до школи за місцем своєї реєстрації, тобто буде непропорційним втручанням у права та інтереси дітей. Вона вважає, що причини її відсутності за адресою місця реєстрації є поважними та є наслідком протиправної поведінки її колишнього чоловіка, яка підтримана його батьками. За цих обставин відповідач вважає, що не втратила право на користування жилим приміщенням. Також відповідач указала, що співвласником будинку по пров.Пролетарському,3 у м.Тростянець є чоловік ОСОБА_2- ОСОБА_8, позицію якого позивач не указала, хоча це є також важливим, бо мова йде про долю його онуків.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала із підстав указаних у позові, просила задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала із підстав указаних у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Тростянецької РДА у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає за підстав указаних у письмових поясненнях. Згідно письмових пояснень третьої особи, ОСОБА_2 разом із дітьми винаймають квартиру та не мають у власності іншого житла. Позивач незаконно позбавляє своїх неповнолітніх онуків ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, права користування жилим приміщенням, порушуючи норми чинного законодавства України, а саме Закони України "Про охорону дитинства", "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", ст.47 Конституції України, ст.29 ЦК України, ст.ст.9,156,405 ЖК України. Доводи позивача про порушення неповнолітніми онуками у зв'язку із непроживанням у будинку понад один рік, її права щодо неоплати комунальних послуг є незаконними. Не сплата відповідачем коштів за комунальні послуги не може бути підставою для визнання її та неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням. 20.02.2019 відбулося засідання комісії з питань захисту дітей Тростянецької РДА щодо розгляду заяви ОСОБА_3 про надання висновку органу опіки та піклування про зняття неповнолітніх дітей із реєстрації місця проживання та визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Заслухавши позицію сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі договору забудови від 28.06.1985 та реєстраційного напису, судом установлено, що власником будинку №3 по пров.Пролетарському у м.Тростянець Сумської області, розташованого на приватизованій земельній ділянці є ОСОБА_2 (а.с.7-9,17).

Відповідно до записів будинкової книги за адресою: пров.Пролетарський, буд.3 у м.Тростянець Сумської області, крім позивача, починаючи із 01.11.2006 зареєстрована її невістка ОСОБА_3, із 13.12.2006 онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а із 24.04.2013 онук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11-14а).

Факт реєстрації ОСОБА_3 за указаною адресою також підтверджується відомостями відділу з питань державної реєстрації Тростянецької міської ради Сумської області (а.с.21).

Крім того, судом установлено, що ОСОБА_3 перебувала у шлюбі із сином позивача ОСОБА_6, із яким має спільних дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_7 Шлюб між ними був розірваний рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 06.11.2017 (а.с.10,16,43).

Отже, судом установлено, що ОСОБА_3 разом із дітьми була зареєстрована у будинку позивача під час її перебування у шлюбі із сином позивача, зі згоди останньої, що не заперечується самими позивачем, тобто, відповідач із дітьми були зареєстровані у будинку ОСОБА_2 як члени сім'ї позивача.

У даний час ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживає, за договором оренди житлового приміщення від 01.06.2018, винаймає житло за адресою: АДРЕСА_1 строком 1 рік зі сплатою оренди за квартири у сумі 1000 грн. (а.с.54-55).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він є колишнім чоловіком ОСОБА_3, із якою має двох неповнолітніх синів. У той час, коли батьків не було вдома, вони посварилися із відповідачем і вирішили розлучитися. Дружина подала позов на розлучення, повідомила його, що діти будуть ходити до Смородянського загальноосвітнього закладу. У той день він не виганяв її з будинку, це було за взаємною згодою. За два дні дружина забрала речі й поїхала до своїх батьків, до поліції з приводу насилля у сім вона не зверталася. Із дітьми свідок спілкується, вони приходять до будинку матері за місцем їх реєстрації. Позивач пропонувала відповідачці знятися із місця реєстрації, пропонували зареєструватися їй із дітьми у с.Зарічне, але остання не виявила такого бажання.

Свідок ОСОБА_9 показала у суді, що ОСОБА_3 повідомила її по телефону, що колишній чоловік вигнав її з будинку по пров.Пролетарському у м.Тростянець Сумської області, після чого остання пішла проживати до батьків. Особисто під час цього конфлікту вона не була присутня.

Свідок ОСОБА_10 показала, що у кінці серпня 2017 року вона розмовляла по телефону та чула голос ОСОБА_6, який виганяв свою дружину ОСОБА_3 із будинку та говорив, що у останньої є час до ранку для цього. Вона вважає, що це був сімейний конфлікт. ОСОБА_3 забрала дітей і поїхала, своїх речей не брала. Речі свої та дитячі забрала потім. А згодом подружжя ОСОБА_3 розірвали шлюб.

Судом була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_4, за участю педагога, який пояснив, що він на даний час проживає із матірю та братом АДРЕСА_2, часто, а саме на вихідних, на канікулах відвідує батька та бабусю із дідусем за адресою по пров.Пролетарському,3 у м.Тростянець Сумської області. Там знаходиться його ліжко, іграшки, де він іноді залишається ночувати.

Таким чином, судом установлено, що ОСОБА_3 у будинку, належному на праві власності позивачу, була зареєстрована як член сімї, будучи на той час дружиною сина позивача, але через розлучення із чоловіком, яке було ініційовано саме нею, виїхала проживати за іншою адресою, і за місцем реєстрації не проживає більше строку, визначеного ст.405 ЦК України.

Суд вважає недоведеними обставини, на які посилалась позивач, щодо поважності причин не проживання її за місцем реєстрації, так як належних і допустимих доказів у підтвердження здійснення тиску на відповідача її колишнім чоловіком з приводу залишення місця проживання суду не представлено, а покази свідків, допитаних судом за клопотанням відповідача, які не були очевидцями події, надані зі слів самої відповідача.

Реєстрація відповідача у будинку позивача перешкоджає вільному розпорядженню позивача власністю, тому суд приходить до висновку про задоволення заявленої позивачем вимоги до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Вирішуючи заявлену позивачем вимогу до неповнолітніх дітей відповідача про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням суд виходить із такого.

Право користування неповнолітніми дітьми жилим приміщенням регулюються Законом України «Про охорону дитинства» та Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Одним із прав неповнолітніх є їх право на житло. У статті 47 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло.

Згідно з нормами Сімейного кодексу України захист житлових та майнових прав дітей покладається на батьків. Право володіти і користуватися майном людина набуває з народження, проте права розпоряджатися майном людина набуває з настанням повноліття, тобто з 18 років.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересів дитини.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.156 ЖК УРСР члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно із положеннями ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Отже, діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

На обґрунтування заявленої вимоги, позивач указувала, що відповідач у тому числі її неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з серпня 2017 року не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, пров.Пролетарський, буд 3, без поважних причин понад один рік.

Згідно із нормами цивільного законодавства України, та враховуючи те, що на момент розірвання шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_6 у листопаді 2017 року, діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були малолітніми, а отже, не могли самостійно обирати місце проживання, тому разом із відповідачем залишили місце своєї реєстрації та залишилися проживати разом із матір'ю.

У звязку із цим факт не проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у будинку позивача обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення їх права користування належного позивачу житлом.

У той же час, на підставі пояснень свідка ОСОБА_6 та неповнолітнього ОСОБА_4, судом установлено, що діти часто приходять до будинку по пров.Пролетарському, 3 у м.Тростяненць Сумської області, там є їхні речі, зокрема, ліжко, де вони також залишаються ночувати.

Крім того, за висновком органу опіки та піклування Тростянецької РДА Сумської області від 22.02.2018, є недоцільним зняття дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, з реєстрації місця їх проживання та визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням (а.с.52).

Інші доводи позивача у цій частині позову суд також не сприймає, оскільки її доводи про порушення неповнолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5В її прав щодо сплати надмірних комунальних послуг не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішує питання судових витрат, а тому, із урахуванням того, що позивач, ухвалою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 10.12.2018, була звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,141,259,279,264,265,354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку під №3 по провулку Пролетарському у м.Тростянець Сумської області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят коп.) у дохід держави.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 01.04.2019.

Суддя О.С.Линник