Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 759/7306/16-ц

провадження № 61-13127св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року у складі судді Величко Т. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого

2017 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» (далі - ДП «Укрдорзв`язок») про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та компенсації за порушення строків її виплати.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що з 01 червня 1987 року він працює в ДП «Укрдорзв`язок», займає посаду начальника дільниці Київського цеху технологічного зв`язку.

Починаючи з 2011 року відповідач своєчасно не виплачує йому заробітну плату, чим порушує його трудові права. З довідок про доходи від 20 травня 2015 року №19 та від 18 травня 2016 року №15, виписок по карткових рахунках убачається, що в період з травня 2015 року по травень 2016 року йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з липня 2013 року по листопад 2013 року в розмірі 8 000,00 грн, з якої 2 163,72 грн ДП «Укрдорзв`язок» перенесло на заборгованість за червень 2013 року. Компенсація за порушення строків її виплати не нараховувалася, у зв`язку з чим, вона підлягає стягненню з відповідача за період, з листопада 2013 року по березень 2016 року у розмірі

23 938,98 грн, та за період з липня 2013 року по листопад 2013 року в сумі

7 112,00 грн. Станом на 18 травня 2016 року заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з листопада 2013 року по березень

2016 року складає 55 240,98 грн, а станом на 22 вересня 2016 року за період з квітня по серпень 2016 року - 13 586,50 грн.

Посилаючись на наведене та, ураховуючи, що ДП «Укрдорзв`язок» перерахувало йому частково суму заборгованості за період з листопада 2013 року по березень

2016 року в розмірі 6 691,74 грн, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь 93 186,72 грн, що складається з: заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 62 135,74 грн, компенсації за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з листопада 2013 року по березень

2016 року у розмірі 23 938,98 грн та за період з липня 2013 року по листопад

2013 року - 7 112,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП «Укрдорзв`язок» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з листопада 2013 року по березень 2016 року у розмірі 48 549,24 грн; заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року у розмірі 13 586,50 грн; компенсації за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з листопада 2013 року по березень

2016 року у розмірі 23 938,98 грн та за період з липня 2013 року по листопад

2013 року у розмірі 7 112, 00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в порушення вимог трудового законодавства відповідач своєчасно не виплатив позивачеві заробітну плату за періоди з листопада 2013 року по березень 2016 року та з квітня 2016 року по серпень 2016 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ДП «Укрдорзв`язок» заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати підлягають задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ДП «Укрдорзв`язок» відхилено, рішення Святошинського районного суду

м. Києва від 02 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ДП «Укрдорзв`язок», у якій заявник просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року, і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що у порушення положень статей 4, 5 Закону України «Про судовий збір» суди попередніх інстанцій проігнорували доводи заявника щодо несплати позивачем судового збору за вимогу про стягнення компенсації за порушення строків виплати заробітної плати. У ДП «Укрдорзв`язок» створено комісію по трудовим спорам, яка є обов`язковим первинним органом по розгляду трудових спорів, однак позивач у порушення вимог статті 224 КЗпП України з відповідною заявою до комісії не звертався. Посилання апеляційного суду на те, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, є необгрунтованими, оскільки згідно з частиною першою статті 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Суди не оцінили належним чином надані позивачем докази, не перевірили наведений ним розрахунок заборгованості по заробітній платі та компенсації за порушення строків її виплати та не навели відповідних розрахунків, з яких виходили при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу подано не було.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

14 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

ОСОБА_1 працює в ДП «Укрдорзв`язок» з 01 червня 1987 року, займає посаду начальника дільниці Київського цеху технологічного зв`язку.

Відповідно до довідок про доходи від 20 травня 2015 року №19 та від 18 травня 2016 року №15 та виписок по карткових рахунках, в період з травня 2015 року по травень 2016 року, ДП «Укрдорзв`язок» перерахувало позивачеві заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з липня 2013 року по листопад 2013 року в розмірі 8 000,00 грн, 2 163,72 грн з цього періоду перенесло на заборгованість за червень 2013 року. Компенсація за порушення строків виплати заробітної плати ОСОБА_1 не нараховувалася.

Станом на 18 травня 2016 року заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з листопада 2013 року по березень 2016 року складає 55 240,98 грн, а станом на 22 вересня 2016 року за період з квітня по серпень

2016 року - 13 586,50 грн.

ДП «Укрдорзв`язок» частково виплатило ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 691,74 грн, зокрема: 17 червня 2016 року -

1 000,00 грн, 21 липня 2016 року - 1 000,00 грн, 08 серпня 2016 року - 1 600,00 грн, 23 серпня 2016 року - 1 100,00 грн, 07 вересня 2016 року - 1 000,00 грн, 15 вересня 2016 року - 991,74 грн.

Судами встановлено, що загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 93 186,72 грн, що складається із: заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 62 135,74 грн, компенсації за порушення строків її виплати за період з листопада 2013 року по березень 2016 року в сумі 23 938,98 грн, та за період з липня 2013 року по листопад 2013 року - 7 112,00 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ДП «Укрдорзв`язок» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

За змістом статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати регулюється статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок).

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) тощо (стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати»).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» та конкретизують підстави і механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

За змістом частин першої, третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, обов`язок доказування покладається на кожну із сторін, яка зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та, надавши їм належну оцінку, обгрунтовано виходив із доведеності ОСОБА_1 заявлених ним позовних вимог. Оскільки ДП «Укрдорзв`язок» порушило трудові права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, вони підлягають захисту шляхом стягнення з ДП «Укрдорзв`язок» заборгованості по виплаті заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, відповідно до наданого ним розрахунку.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно покладалися на наданий позивачем розрахунок заборгованості по заробітній платі, є безпідставними, оскільки, заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач не навів переконливих аргументів, які б його спростовували, зокрема власного розрахунку, а лише обмежився посиланням на незрозумілість наведених у ньому сум заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати.

Посилання заявника на те, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на доводи відповідача про те, що в ДП «Укрдорзв`язок» створено комісію по трудовим спорам, яка є обов`язковим первинним органом з розгляду трудових спорів, однак позивач у порушення вимог статті 224 КЗпП України з відповідною заявою до такої комісії не звертався, є неспроможними, оскільки звернення до комісії про трудовим спорам з питань порушення трудових прав на своєчасне отримання заробітної плати є правом, а не обов`язком працівника, тоді як право на звернення до суду за захистом порушеного права є абсолютним.

Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою порушення місцевим судом вимог частини першої статті 121 ЦПК України

2004 року при вирішенні питання про відкриття провадження у справі з огляду на те, що позивач не сплатив судовий збір за вимогою про стягнення середнього заробітку, є безпідставними, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості з заробітної плати, складовою якої є компенсація за порушення строків її виплати, і не заявляв вимог про стягнення з ДП «Укрдорзв`язок»середнього заробітку.

Інші доводи касаційної скарги містять посилання на обставини, що були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, яким була надана належна правова оцінка. У силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно визначили характер правовідносин, застосували закон, що їх регулює, надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Щодо поновлення виконання оскаржуваних судових рішень

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року зупинено виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року, його необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 02 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак