ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1978/18 Номер провадження 22-ц/814/2744/19Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Миргородського громадського формування з охорони громадського порядку «Оберіг» на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 15:37:07 год. по 15:53:59 год., дата виготовлення повного тексту рішення - 26.08.2019 року) у справі за позовом Миргородського громадського формування з охорони громадського порядку «Оберіг» до ОСОБА_1 про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року Миргородське громадське формування з охорони громадського порядку «Оберіг» звернулось до суду з вказаним позовом, просило:

- визнати недостовірною інформацію, що була поширена ОСОБА_1 , депутатом Миргородської міської ради під час виступу на 32 позачерговій сесії Миргородської міської ради яка відбулась 22.11.2017 року, а саме: що Миргородське громадське формування з охорони громадського порядку «Оберіг» є терористичною організацією і міський бюджет не повинен фінансувати терористичну організацію;

- зобов`язати ОСОБА_1 , депутата Миргородської міської ради, спростувати недостовірну інформацію стосовно Миргородського громадського формування з охорони громадського порядку «Оберіг» таким саме способом, в який вона була поширена, у тому ж місці, а саме : шляхом виступу на найближчій черговій або позачерговій сесії Миргородської міської ради із заявою наступного змісту: «Я, ОСОБА_1 , спростовую інформацію, яку я поширив під час свого виступу на 32-й позачерговій сесії Миргородської міської ради 22.11.2017 року, про те, що Миргородське громадське формування з охорони громадського порядку «Оберіг» є терористичною організацією і повідомляю, що така інформація була визнана недостовірною на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від (дата ухвалення судом відповідного рішення)». Повідомляю, що згідно Статуту метою (цілями) діяльності Миргородського формування з охорони громадського порядку «Оберіг» є, зокрема, у сфері охорони громадського порядку: надання допомоги органам внутрішніх справ у забезпеченні громадського порядку і громадської безпеки, запобіганні адміністративним проступкам і злочинам».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач під час свого виступу фактично декілька раз назвав Миргородське громадське формування з охорони громадського порядку «Оберіг» терористичною організацією та закликав припинити її фінансування, так як міський бюджет не повинен фінансувати терористичну організацію. На думку позивача зазначені висловлювання відповідача містять та розповсюджують негативну, недостовірну інформацію, що порочить його ділову репутацію, оскільки в твердженнях, які були оголошені під час проведення позачергової сесії, по відношенню до нього міститься ряд безпідставних, необґрунтованих, недоведених звинувачень у вчиненні злочинів, негативна інформація та фактичні дані, які не відповідають дійсності.

Рішення Миргородського міськрайонного суду від 21 серпня 2019 у задоволенні позову Миргородського громадського формування з охорони громадського порядку «Оберіг» до ОСОБА_1 про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, відмовлено.

В апеляційній скарзі Миргородське громадське формування з охорони громадського порядку «Оберіг», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення їх позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказується, що саме рішення суду не містить жодних оцінок наданим доказам, а лише їх перерахунок при дослідженні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 навів свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що під час 32 позачергової сесії Миргородської міської ради, яка відбулась 22 листопада 2017 року, одним із питань порядку денного було створення тимчасової контрольної комісії ради для об`єктивного та прозорого вивчення питань діяльності та фінансування громадського формування «Оберіг». Причиною винесення даного питання на розгляд сесії, було використання автомобіля Миргородської міської ради, який перебував в оренді МГ ФОГП «Оберіг», особами, які підозрювались, а в подальшому були засуджені за заподіяння смерті депутату Миргородської міської ради ОСОБА_2 .

Під час розгляду вказаного питання депутат Миргородської міської ради ОСОБА_1 повідомив перед усіма присутніми на вказаній сесії наступне: « ...На даний час існує підозра, якби воно не виглядало, що нерезидент України, раз, машина знаходиться незрозуміло де два, незрозуміло, де приймали вони участь три, і так далі так далі, ... єдине прикре те, що люди, які там є, також підпадають під загальний колпак підозру і недовіру, і це єдине для мене прикре.

Я хотів, є підозра, і воно так виглядає... а я вам скажу, ви не посміхайтесь, бо воно виглядає так як фінансування тероризму, шановні, терористичної організації,... ви слухайте як я кажу...виглядає так і є підозра..підозра...таке от бачення, що на сьогоднішній день усі факти не з`ясовані, і навпаки ми повинні бути заінтересовані у тому щоб створити, розібратись, надати факти і сказати, шановні депутати, місцевий бюджет не фінансував терористичну організацію.»

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у промові відсутні твердження про те, що Миргородське громадське формування з охорони громадського порядку "Оберіг" є терористичною організацією, чи заклики припинити фінансування даної організації, як терористичної. Лише із перебігу розгляду питання на сесії міської ради, з приводу якого мав місце виступ відповідача, можливо зробити висновок, що його виступ стосувався обґрунтування необхідності створення тимчасової контрольної комісії для перевірки законності створення та діяльності МГ ФОГП «Оберіг». Навпаки він містить сукупність оціночних суджень та критичну оцінку певних фактів, пов`язаних з діяльністю позивача та суб`єктивна думка (обґрунтування) депутата міської ради ОСОБА_1 щодо необхідності прийняття рішення про створення тимчасової комісії для вивчення питань діяльності МГ ФОГП «Оберіг».

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, зазначає таке.

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

В рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

Проаналізувавши зміст виступу відповідача, апеляційний суд погоджується з тим, що висловлювання ОСОБА_1 це - його роздуми щодо фактів, які є загальновідомими, та формулювання, висловлювання його власних висновків з цього приводу.

По суті в апеляційній скарзі повторно наведені доводи позовної заяви та висловлена незгода з класифікацією судом змісту виступу відповідача як оціночні судження.

Разом з тим, у промові ОСОБА_1 відсутні твердження про конкретні дії, вчинки, певні дати, прізвища, імена, про негативні наслідки, тощо.

В апеляційній скарзі також відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, на переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України - дав правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильний висновок про недоведеність заявлених вимог, оскільки поширена відносно позивача інформація є оціночним судженням, яке не порушує засади демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миргородського громадського формування з охорони громадського порядку «Оберіг» залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 30 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов