ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3186/19 Справа № 199/8707/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "УТСК", ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 13.03.2015 року близько 19 год. 40 хв. на проспекті ім. газ. "Правда" в місті Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Рено Колеос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до складеного звіту, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Рено Колеос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 103 483,66 грн.

Позивач повідомив страхову компанію про страховий випадок та 28.04.2015 року звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, однак інформації про прийняте рішення не отримав.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2015 року стягнуто з ПрАТ "УТСК" на користь позивача 50 076,96 грн., з яких: страхове відшкодування - 49 000,00 грн.; витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження - 1 000,00 грн.; поштові витрати - 76,96 грн.; а також судовий збір - 523,24 грн.; з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 53 483,66 грн., з яких: матеріальні збитки - 53 483,66 грн.; франшиза - 1 000,00 грн.; поштові витрати 86,58 грн.; а також судовий збір - 523,24 грн.

Позивач зазначав, що відповідачем ПрАТ "УТСК" вказане рішення в частині стягнення 50 076,96 грн. було виконане 10.06.2016 року, відповідачем ОСОБА_2 за примусовим виконанням рішення суду відділом ДВС на користь позивача була стягнута сума шкоди в розмірі 55 093,48 грн. 26.05.2016 року.

Ураховуючи викладене, посилаючись на те, що ПрАТ "УТСК" прострочило виплату страхового відшкодування на 321 день, позивач просив суд стягнути на свою користь суму збитків за невиконання грошового зобов`язання 23 525,79 грн., з яких: пеня - 20 503,79 грн.; витрати від інфляції - 1 702,62 грн.; 3% річних - 1 319,79 грн.; а за прострочку виплати матеріальних збитків відповідачем ОСОБА_2 за період з 08.04.2015 року по 26.05.2016 року позивач просив суд стягнути з нього 24 153,98 грн., з яких: пеня - 11 547,95 грн.; втрати від інфляції 10 750,34 грн.; 3% річних - 1 855,09 грн.; а також понесені витрати по справі.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "УТСК" на користь ОСОБА_1 3 022,41 грн., з яких: втрати від інфляції - 1 702,00 грн.; 3% річних - 1 319,79 грн.; судові витрати у сумі 275,60 грн.; а всього - 3 298,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 605,43 грн., з яких: витрати від інфляції - 10 750,34 грн.; 3% річних - 1 855,09 грн.; судові витрати у сумі 275,60 грн.; а всього - 12 881,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідач ПрАТ "УТСК" на користь позивача пені у роз0мірі 20 503,79 грн. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у зазначеній частині у повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ПрАТ "УТСК" просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 13.03.2015 року близько 19 год. 40 хв. на проспекті ім. газ. "Правда" в місті Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Рено Колеос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 08.04.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до складеного звіту, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Рено Колеос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 103 483,66 грн.

Позивач повідомив страхову компанію про страховий випадок та 28.04.2015 року звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, однак інформації про прийняте рішення не отримав.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2015 року стягнуто з ПрАТ "УТСК" на користь позивача 50 076,96 грн., з яких: страхове відшкодування - 49 000,00 грн.; витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження - 1 000,00 грн.; поштові витрати - 76,96 грн.; а також судовий збір - 523,24 грн.; з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 53 483,66 грн., з яких: матеріальні збитки - 53 483,66 грн.; франшиза - 1 000,00 грн.; поштові витрати 86,58 грн.; а також судовий збір - 523,24 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що пеня у розмірі подвійної ставки НБУ за прострочення виплати страхового відшкодування не підлягає стягненню, оскільки вини страховика, через яку не було вчасно виплачено страхове відшкодування судом не встановлено, позивачем було добровільно обрано спосіб захисту своїх прав в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Згідно 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 6 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 9 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п.22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 36.2. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Колегією встановлено, що позивач повідомив страхову компанію про страховий випадок, 28.04.2015 року звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, яку ПрАТ "УТСК" отримало 06 травня 2015 року. Відповідно до Закону, рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування приймається не пізніше 90 днів з дня отримання повідомлення. Граничний строк мав наступити - 04 серпня 2015 року. Позивач, не отримавши від страховика інформації про прийняте рішення, 18 травня 2015 року звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів про стягнення страхового відшкодування.

Оскільки, питання про виплату страхового відшкодування розглядалось у судовому порядку, перебіг 90-денного строку для прийняття рішення про здійснення страховиком страхового відшкодування та виплати його, було зупинено, до набрання рішення у справі законної сили.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року набрало законної сили - 02 березня 2016 року (а.с.9-10), копія якого отримана ПрАТ "УТСК" вже після набрання рішення законної сили, як зазначає відповідач - 08 червня 2016 року після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.04.2016 року (а.с.26) та 10 червня 2016 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 50 076,96 грн. (а.с.13).

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко