КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 363/1409/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13200/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року по справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство», ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма ШИЛ», громадська організація «Садівницьке товариство «Дюна» про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним розпорядження Вишгородської РДА від 12 серпня 2004 року №497 «Про передачу в оренду земельних ділянок для несільськогосподарських потреб ТОВ «ШИЛ»; визнати недійсним розпорядження Вишгородської РДА від 15 жовтня 2004 року №616 «Про передачу в приватну власність земельних ділянок членам СТ «Дюна» в частині передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_34 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_32 , ОСОБА_43 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 ОСОБА_27 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 ; витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , які розташовані на території Лебедівської та Хотянівської сільських рад Вишгородського району; стягнути з відповідачів судові витрати (а.с. 1-37).

У серпні 2019 року Перший заступник прокурора Київської області подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_44 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровими номерами: : 33:047:0219 , :33:047:0220 , :33:047:0221 , :33:047:0222 , :33:047:0223 , :33:047:0225 , :33:047:0226 , :33:047:0202 , :33:009:0207 , :33:009:0208 , :33:009:0209 , :33: 009 :0210 , 322188400 :33 :009:0211 , :33:009:0212 , :33:009:0213 , :33:009:0214 , :33:009:0215 , :33:009:0216 , :33:009:0217 , :33:009:0220 , :33:009:0221 , :33:009:0223 , :33:009:0224 , :33:009:1219 , :33:009:6001 , :33:047:0228 , :33:047:0229 , :33:009:6030 , :33:047:0230 , :33:047:0203 , :33:047:0206 , :33:047:0205 , :33:047:0204 , :33:047:0209 , що розташовані в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (а.с. 39-42).

В обґрунтування вимог заяви зазначив, що підставою для забезпечення позову є забудова відповідачами спірних земельних ділянок об`єктами нерухомого майна та реєстрація права власності на них, що у випадку задоволення позову унеможливить виконання рішення суду та відновлення порушених прав держави в особі Кабінету Міністрів України. Крім того, наявні обґрунтовані ризики загрози відчуження, зміни конфігурації та забудови відповідачами чи будь-якими іншими особами решти спірних земельних ділянок.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року заяву Першого заступника прокурора Київської області про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт та заборону відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_44 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровими номерами: : 33:047:0219 , :33:047:0220 , :33:047:0221 , :33:047:0222 , :33:047:0223 , :33:047:0225 , :33:047:0226 , :33:047:0202 , :33:009:0207 , :33:009:0208 , :33:009:0209 , :33: 009 :0210 , 322188400 :33 :009:0211 , :33:009:0212 , :33:009:0213 , :33:009:0214 , :33:009:0215 , :33:009:0216 , :33:009:0217 , :33:009:0220 , :33:009:0221 , :33:009:0223 , :33:009:0224 , :33:009:1219 , :33:009:6001 , :33:047:0228 , :33:047:0229 , :33:009:6030 , :33:047:0230 , :33:047:0203 , :33:047:0206 , :33:047:0205 , :33:047:0204 , :33:047:0209 , що розташовані в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (а.с. 44-48).

Не погодившись з ухвалою суду, 22 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Скок В.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 49-84).

На обґрунтування скарги зазначив, що заява прокурора не відповідає вимогам п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, тому суд мав повернути заяву, проте, розглянув її та постановив незаконну та необґрунтовану ухвалу. Вважає, що суд першої інстанції позбавив відповідачів права на використання спірних земельних ділянок за цільовим призначенням. Жодних посилань на докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду оскаржувана ухвала суду не містить. Також зазначив, що суд першої інстанції задовольнив заяву прокурора в частині накладення арешту та заборони проводити роботи на спірних земельних ділянках ОСОБА_44 , яка не є стороною у справі. Вважає, що обрані способи забезпечення позову є неспівмірними з предметом позову.

Не погодившись з ухвалою суду, 23 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу суду в частині застосування заходів забезпечення позову відносно земельних ділянок, які належать ОСОБА_2 на праві приватної власності з наступними кадастровими номерами : 33:009:0207 , :33 : 009:0208 , :33 : 009:0209 , :33 : 009: 0210, 322188400:33 :009:0211 , :33:009:0212 , :33:009:0213 , :33:009:0214 , :33:009:0215 , :33:009:0216 , :33:009:0217 , :33:009:0220 , :33:009:0221 , :33:009:0223 , :33:009:0224 , :33: 009 :1219 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову відносно вказаних земельних ділянок (а.с. 89-105).

В апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, навіть не намагався встановити фактичні обставини справи, перевірити достовірність викладених прокурором тверджень, в тому числі, чи підтверджені вони належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим відповідна ухвала є необґрунтованою, незаконною, висновки, зроблені судом під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, ґрунтуються лише на припущеннях, а отже, як наслідок, наявні підстави для скасування ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року, а також, що з урахуванням безпідставності та необґрунтованості накладення арешту на земельні ділянки апелянта, а також заборони на проведення будівельних робіт, судом беззаперечно порушено гарантоване Конституцією України право приватної власності ОСОБА_2 Вказувала, що прокурором не надано доказів того, що існує реальна загроза невиконання рішення суду або утруднення його виконання.

26 вересня 2019 року прокурор Київської області надіслав до суду відзив на апеляційні скарги, в якому просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін (т. 1 а.с. 209-216).

У судовому засіданні представник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокат Корнєєв Є.Л. підтримав подані апеляційні скарги і просив їх задовольнити.

Прокурор Холоденко А.С., представник Кабінету Міністрів України - Круль Д.О. заперечували проти скарг і просили їх відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені направленням повідомлення на зазначені ними адреси та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 - адвокат Скок В.С., подав клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на зайнятість в іншій справі в апеляційному адміністративному суді. Представник ОСОБА_2 - адвокат Цирулевська М.В. подала клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на зайнятість в іншій справі в господарському суді (т. 2 а.с. 1-127).

03 жовтня 2019 року в судовому засіданні апеляційним судом було погоджено із представниками сторін і визначено дату і час наступного судового засідання 30 жовтня 2019 року, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання. При цьому, як вбачається із доданих до клопотань доказів, розгляд вказаної цивільної справи був призначений раніше, ніж адміністративна і господарська справи, в яких беруть участь представники, які заявили клопотання (т. 1 а.с. 203 т. 2 а.с. 116-126).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч. 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом заявлених позовних вимог у даній справі є визнання недійсним розпорядження Вишгородської РДА від 12 серпня 2004 року №497 «Про передачу в оренду земельних ділянок для несільськогосподарських потреб ТОВ «ШИЛ»; визнання недійсним розпорядження Вишгородської РДА від 15 жовтня 2004 року №616 «Про передачу в приватну власність земельних ділянок членам СТ «Дюна» в частині передачі земельних ділянок у власність відповідачам та витребування на користь держави земельних ділянок з незаконного володіння.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів перевірила доводи заяви про забезпечення позову, доводи апеляційних скарг та дійшла наступного висновку.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що між сторонами виник спір, існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, оскільки спірні земельні ділянки можуть бути забудовані чи відчужені, та що заходи забезпечення позову повністю відповідають позовним вимогам.

Задовольнивши заяву про забезпечення позову суд першої інстанції, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, виходив з того, що обрані способи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, оскільки відповідачами по справі здійснюється забудова спірних земельних ділянок об`єктами нерухомого майна.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформації Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 18 червня 2019 року №1010-1057/03 на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району проводилась реєстрація та видача дозвільних документів на будівництво, на земельних ділянках з кадастровими номерами: : 33:047:0228 , : 33:009: 6030,, : 33:009:6001, : 33 : 047 : 0230, які належать ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

При цьому в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокат Корнєєв Є.Л., прокурор Холоденко А.С., представник позивача - Круль Д.О., кожен окремо, не заперечували тих обставин, що на де-яких земельних ділянках, які є предметом спору у цій справі, здійснюється будівництво індивідуальних житлових будинків, а на де-яких ділянках такі будинки вже побудовані, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання (т. 2 а.с. 128-130).

Отже, враховуючи характер спірних правовідносин та обсяг позовних вимог, а також беручи до уваги заяву про забезпечення позову, яка є співмірною із заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у зв`язку з тим, що відповідачами по справі здійснюється забудова спірних земельних ділянок об`єктами нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суд першої інстанції задовольнив заяву прокурора в частині накладення арешту та заборони проводити роботи на спірних земельних ділянках ОСОБА_44 , яка не є стороною у справі, колегія суддів відхилила з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, ОСОБА_1 в свої апеляційній скарзі може порушувати питання щодо незаконності оскаржуваної ухвали стосовно його порушених прав чи інтересів.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.

Інші доводи цих висновків не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 31 жовтня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова