КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3417/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019року місто Київ

справа № 754/7886/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Лісовської О.В., повний текст рішення складено 31 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивачі звернулися до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просили:

припинити право власності ОСОБА_6на 1/5 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з присудженням грошової компенсації у розмірі 29840 грн. за їх рахунок;

визнати за ОСОБА_2право власності на 1/20 часткуквартири АДРЕСА_2;

визнати за ОСОБА_3право власності на 3/40 частки квартири АДРЕСА_2;

визнати за ОСОБА_4право власності на 1/20 частку квартириАДРЕСА_2;

визнати за ОСОБА_5право власності на 1/40 часткуквартири АДРЕСА_2.

В мотивування вимог посилалися на те, що їм на праві власності належить 4/5 частин квартири АДРЕСА_2, а саме: ОСОБА_2 є власником 1/5 частини вказаної квартири, ОСОБА_3 є власником 3/10 частин квартири, ОСОБА_4 - 1/5 частини квартири, ОСОБА_5- 1/10 частини квартири. Інша 1/5 частина спірної квартири належить відповідачу ОСОБА_6, який є колишнім чоловіком позивача ОСОБА_2

Вказували, що відповідач у зазначеній квартирі не проживає і не зареєстрований більше десяти років.

Зазначали, що зважаючи на розмір часток співвласників спірної квартири виділення відповідачу у натурі його частки або поділ квартири на окремі приміщення є неможливим, як неможливим є і окреме проживання відповідача у квартирі, а тому вважають, що припинення права власності відповідача на його частку у квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам або членам його сім'ї.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2018 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/5 частки квартири АДРЕСА_3 з присудженням грошової компенсації у розмірі 29840 грн. за рахунок позивачів.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/20 частки квартири АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/40 частки квартири АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/20 частки квартири АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/40 частки квартири АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3524 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року нарахованого ОСОБА_6 грошові кошти, які були внесені позивачами на депозитний рахунок Деснянського районного суду міста Києва в розмірі 29840 грн., шляхом здійснення перерахування за банківськими реквізитами відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що з 30 липня 2013 року на примусовому виконанні в ДВС Деснянського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження №39092737 з примусового виконання виконавчого листа №2-879/11, виданого 17 квітня 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_6 на її користь боргу в сумі 205994,62 грн., судового збору в розмірі 1700 грн. та витрат на ІТЗ в розмірі 120 грн.

Вказувала, що 30 липня 2013 року постановою державного виконавця на все майно, що належить ОСОБА_6 було накладено арешт та заборонено здійснювати його відчуження, а 01 квітня 2014 року державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві проведено опис майна, що належить ОСОБА_6, а саме 1/5 частини квартири АДРЕСА_4.

Зазначала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_6 на її користь 231104 грн. - відсотків за користування позикою та 115672,36 грн. - інфляційних нарахувань.

Зауважувала, що у листопаді 2017 року вона звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовними вимогами в порядку ст.366 ЦК України про переведення на неї прав та обов'язків співвласника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 та визнання за нею права власності на частку майна ОСОБА_6

Зазначала, що про існування вказаної судової справи стосовно переведення на неї прав та обов'язків співвласника квартири АДРЕСА_4 інші співвласники та сам ОСОБА_6 були повідомлені належним чином.

Вважає, що позивачі та відповідач у даній справі використали судовий механізм припинення права власності на частку в майні, для того, щоб унеможливити звернення стягнення на 1/5 частку у праві власності на спірну квартиру в рамках виконавчого провадження №39092737, а також переведення на стягувача - ОСОБА_1 - прав співвласника квартири.

Від представника позивачів до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вказував, що позивачі не зловживали своїми правами у даній справі, а діяли відповідно до закону.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивачів проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

А відтак, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходячи з доведеності позовних вимог та того, що відповідач визнав заявлений до нього позов.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_6 з 05 серпня 1990 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду міста від 06 листопада 2012 року. Від даного шлюбу останні мають повнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12, 13).

Сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_3, асаме: позивач ОСОБА_2 є власником 1/5 частини вказаної квартири, позивач ОСОБА_3є власником 3/10 частин квартири, позивач ОСОБА_4- 1/5 частини квартири, позивач ОСОБА_5- 1/10 частини квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 січня 1999 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 листопада 2014 року, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності

Інша 1/5 частина спірної квартири належить відповідачу ОСОБА_6, який є колишнім чоловіком позивача ОСОБА_2

Спірна квартира складається з трьох кімнат, жилою площею 42,00 кв.м, загальною площею 73,2 кв.м.

Звертаючись до суду з позовом позивачі просили припинити право власності відповідача ОСОБА_6 на 1/5 частину спірної квартири з присудженням грошової компенсації у розмірі 29840,00 грн. за їх рахунок, посилаючись на те, що останній у зазначеній квартирі не проживає і не зареєстрований більше десяти років та зважаючи на розмір часток співвласників спірної квартири виділення відповідачу у натурі його частки або поділ квартири на окремі приміщення є неможливим.

На підтвердження вартості 1/5 частини спірної квартири позивачі надали фотокопію Звіту про незалежну оцінку трикімнатної квартири АДРЕСА_4, згідно якого ринкова вартість об'єкта - квартири станом на 23 травня 2018 року складає 149200 грн., вартість 1/5 частки квартири складає 29840 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач подав до суду першої інстанції заяву про визнання позову, при цьому не повідомив суд про наявність арешту накладеного на його частку спірної квартири.

Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Разом з тим, як вбачається з документів, які були долучені ОСОБА_1 до апеляційної скарги, остання у 2011 році звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

В межах розгляду вказаної справи, Дарницьким районним судом міста Києва було постановлено ухвалу від 18квітня 2011 рокупро накладення арешту на 1/5 частину квартири АДРЕСА_4, яка належить ОСОБА_6

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2011 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції 205994,62 грн. за період з листопада 2008 року по березень 2011 року, судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн.

Постановою державного виконавця органу ДВС Деснянського районного управління юстиції від 30 липня 2013 року відкрито виконавче провадження №39092737 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва №2-879/11 виданого 17 квітня 2012 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції 205994,62 грн. за період з листопада 2008 року по березень 2011 року, судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн.

Також постановою державного виконавця органу ДВС Деснянського районного управління юстиції від 30 липня 2013 року по ВП №39092737 на все майно, що належить боржнику ОСОБА_6 було накладено арешт та заборонено здійснювати його відчуження, про що внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Як вбачається з даного акту при його складанні були присутні: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

При цьому, ОСОБА_2 прийняла арештоване майно на відповідальне зберігання та була попереджена про кримінальну відповідальність за його розтрату, відчуження, підміну, інше, що засвідчила власним підписом в акті.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за рішенням суду, у листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_6 про переведення на неї прав та обов'язків співвласника - боржника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 та визнання за нею права власності на частку майна боржника.

В якості третіх осіб по вказаній справі були залучені співвласники вказаної квартири, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Як пояснила позивач, відповідач ОСОБА_6 19 березня 2018 року особисто отримав в суді копію її позовної заяви та був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується наданою ним розпискою. Зазначала, що інші співвласники квартири про існування спору також були повідомлені.

З даним позовом позивачі звернулися до суду 15 червня 2018 року.

З огляду на вищевикладене вбачається, що відповідачу ОСОБА_6 та позивачам за даним позовом: ОСОБА_3, ОСОБА_2 на час звернення до суду з даним позовом було достовірно відомо про арешт 1/5 частки квартири, яка належить ОСОБА_6, однак останні під час розгляду даної справи суду про арешт не повідомили, а також не повідомили суд про наявність іншого спору стосовно спірного майна.

Крім того, як вбачається з копії Звіту про незалежну оцінку від 23 травня 2018 року дійсна (ринкова) вартість спірної квартири у ньому зазначена - 149200 грн., при цьому вартість 1/5 частини квартири складає 29840 грн.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 зазначала, що в рамках виконавчого провадження по ВП №39092737 також було проведено оцінку спірної частки в квартирі, відповідно до якої вартість спірної частки станом на 03 листопада 2017 року становила 167960 грн., що підтверджується висновком про вартість майна, складеним 03 листопада 2017 року суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Приватна експертна служба».

З листа старшого державного виконавця Деснянського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 20 лютого 2019 року вбачається, що станом на 20 лютого 2019 року залишок боргу по виконавчому провадженню №39092737 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва №2-879/11 виданого 17 квітня 2012 року складає 207814,62 грн., на депозитний рахунок відділу кошти від ОСОБА_6 в рахунок погашення боргу не надходили.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах

Припинення права власності на частку у спільному майні не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, визнаючи позов у даній справі та позивачі, які звернулися до суду з позовом, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки припинення права власності ОСОБА_6 на 1/5 частку квартири АДРЕСА_3 порушує майнові інтереси кредитора ОСОБА_1 і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №654/1528/17, від 06 березня 2019 року у справі №317/3272/16-ц.

Посилання позивачів на те, що вони, подаючи позов про припинення права власності ОСОБА_6 на частку у спільному майні та визнання права власності на майно не зловживали своїми правами, а діяли відповідно до закону, колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачі знали про накладення арешту на 1/5 частину спірної квартири, яка належить ОСОБА_6 та про наявність у суді спору про переведення прав та обов'язків співвласника, який був поданий ОСОБА_1, однак суд про це не повідомили, а отже, останні використали судовий механізм з метою унеможливлення звернення стягнення на частку ОСОБА_6

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що спір у даній справі порушує права та інтереси ОСОБА_1, оскільки позбавлення ОСОБА_6 права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_4 унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 суми боргу, в тому числі і можливість виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про переведення прав та обов'язків співвласника квартири ОСОБА_6 на неї, а відтак рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути з позивачів на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 6500 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Згідно з ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 ПРАВОВА КОМПАНІЯ» був укладений договір №27/12 про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого клієнт доручив, а виконавець прийняв на себе обовязки по наданню комплексних юридичних послуг клієнту, які полягають у здійненні представництва і захисті прав і законних інтересів клієнта у всіх органах та організаціях України незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, а також в судах України з питань визначених сторонами окремими заявками, що є невід'ємною частиною даного договору.

27 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 ПРАВОВА КОМПАНІЯ» було підписано Заяву №1 до договору №27/12 від 27 грудня 2018 року, згідно якої сторони домовились щодо вчинення фахівцями TOB «1 ПРАВОВА КОМПАНІЯ» професійних дій щодо захисту і представлення інтересів клієнта ОСОБА_1 у цивільній справі №754/7886/18.

У п.п.2, 3 вказаної заяви сторони визначили, що виконавець бере на себе зобов'язання:

юридична консультація по процесу вище зазначеної справи;

розробка стратегії правового захисту;

розробка апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду міста Києва у цивільній справі №754/7886/18.

Вартість робіт за цією Заявою №1 становить 2500 грн.

За результатами виконання зобов'язань за Заявою №1 від 27 грудня 2018 року, 22 січня 2019 року сторонами був підписаний акт надання послуг, в якому зазначений перелік виконаних адвокатом робіт, їх ціна.

08 січня 2019 року ОСОБА_1 сплатила 2500 грн. за юридичні послуги згідно Заяви №1 до договору №27/12 від 27 грудня 2018 року, що підтверджується квитанцією.

25 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 ПРАВОВА КОМПАНІЯ» було підписано Заяву №2 до договору №27/12 від 27 грудня 2018 року, відповідно до умов якої сторони домовились щодо представлення фахівцями TOB «1 ПРАВОВА КОМПАНІЯ» інтересів ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді при судовому розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2018 року усправі №754/7886/18.

У п.п.2, 3 сторони визначили, що виконавець бере на себе зобов'язання забезпечити участь фахівця (адвоката) у судовому засіданні по справі №754/7886/18, що відбуватиметься 28 лютого 2019 року у Київському апеляційному суді. Вартість послуг за цією Заявою №2 до договору №27/12 становить 2000 грн.

28 лютого 2019 року між сторонами було підписано акт №1 приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) до Заяви №2 до договору №27/12 від 27 грудня 2018 року та ОСОБА_1 було сплачено 2000 грн. за надані послуги, що підтверджується квитанцією від 28 лютого 2019 року.

28 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 ПРАВОВА КОМПАНІЯ» підписано акт №2 приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) до Заяви №2 до договору №27/12 від 27 грудня 2018 року, згідно якого клієнт підтверджує, що виконавцем було забезпечено представництво адвокатом ОСОБА_7 інтересів клієнта у судовому засіданні по справі №754/7886/18, що відбулося 28 березня 2019 року у Київському апеляційному суді.

За надані послуги ОСОБА_1 було сплачено 2000 грн., що підтверджується квитанцією від 28 березня 2019 року.

А відтак, згідно з п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивачів на користь ОСОБА_1 фактично понесенівитрати на правничу допомогу у розмірі по 1625 грн. з кожного.

Апелянтом при подачі апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 5286 грн., виходячи з положень ч.13 ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивачів на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі по 1321,50 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2018 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати по сплаті судового зборуу розмірі 1321 грн. 50 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1625 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати по сплаті судового зборуу розмірі 1321 грн. 50 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1625 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати по сплаті судового зборуу розмірі 1321 грн. 50 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1625 грн.

Стягнути з ОСОБА_5, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати по сплаті судового зборуу розмірі 1321 грн. 50 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1625 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: