Провадження № 22-ц/812/1147/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Миколаїв

справа № 489/789/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 5 квітня 2019 року суддею Рум`янцевою Н.О., в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено цього ж дня),

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що в жовтні 2018 року в процесі судового розгляду цивільної справи щодо визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву та долучив їх приватну переписку в мессенджері «Viber», конфіденційну інформацію про її банківську картку та фотографії їх неповнолітніх дітей, в тому числі в оголеному стані під час купання. Ці документи, як докази, були направлені учасникам справи та мали розглядатись у відкритому судовому засіданні. В наслідок незаконних дій відповідача інформація про її приватне життя та життя дітей без її згоди стала відома певному колу осіб.

Посилаючись на порушення ОСОБА_2 її немайнових прав, передбачених Конституцією України та нормами цивільного та сімейного законодавства, що призвело до виникнення у неї почуття образи, приниженості, втрату відчуття захищеності та приватності, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача 30 000 грн. моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що зазначені документи були ним надані суду та іншим учасникам справи у відповідності до вимог ЦПК для підтвердження його участі у вихованні та утриманні дітей та на спростування інформації, яку ОСОБА_1 виклала в своїй позовній заяві. До того ж, номери банківської картки не є таємницею, оскільки були особисто нею оприлюднені в групі мережі «Viber», а фотографії не фіксують такого вигляду дітей, який може сприйматись як непритстойний, вульгарно натуралістичний або цинічний. В зв`язку з чим неправомірності в своїх діях та ознак втручання в приватне життя позивачки не вбачає.

Справу розглянуто за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що надання суду скріншоту переписки, яка також містить відомості про платіжну картку позивачки, та фотознімків дітей, здійснено відповідачем в межах цивільного судочинства при розгляді справи. Зазначені докази не стосуються інтимного життя позивачки, не мають ознак непристойності, цинічності тощо. Ці докази судом не оголошувались. Тому суд дійшов висновку про відсутність порушень прав позивачки, і, як наслідок, про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт посилалась на невірну оцінку наданих доказів, суперечливість висновків та невірне застосування норм законодавства як щодо поширення інформації, яка принижує честь та гідність особи, так і є втручанням у сферу особистого, сімейне життя.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував порушення конституційних прав позивачки, повністю погодившись з висновком суду.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились. Про місце та час судового засідання повідомлені належним чином. Справу розглянуто за участю представника позивачки ОСОБА_3 та представника відповідача Черника О.В.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Право на приватність, тобто недоторканність приватного та сімейного життя, захищено нормами міжнародного права та національного законодавства на конституційному рівні.

Так, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Окремі складові права на приватність конкретизуються в спеціальних статтях Конституції, в тому числі таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції (стаття 31); недопустимість втручання в його особисте та сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; заборона збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди (стаття 32).

Інформацією про особисте та сімейне життя особи є, зокрема, будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї. Така інформація про особу є конфіденційною.

Втручання в особисте та сімейне життя особи, яким за певних обставин є поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України від 29 січня 2012 року, справа №1-9/2012).

Подальшу деталізацію цих прав містить цивільне законодавство.

Зокрема, право на особисте життя та його таємницю закріплене статтею 301 ЦК.

Відповідно до статті 302 ЦК поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускається, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції, що передбачено частиною 1 статті 306 ЦК.

Разом з тим, правилами частини 4 статті 306 ЦК передбачено, що кореспонденція, яка стосується фізичної особи, може бути долучена до судової справи у разі, якщо в ній містяться докази, що мають значення для вирішення справи. Інформація, яка міститься в такій кореспонденції, не підлягає розголошенню.

Охорона інтересів фізичної особи, яка зображена на фотографіях, здійснюється за правилами статті 308 ЦК.

Частиною 3 цієї норми передбачено, що ф отографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту, зокрема, інтересів інших осіб.

За правилами цивільного судочинства доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (стаття 76 ЦПК);

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи, в тому числі текстові документи та фотографії, веб-сайти (сторінки), текстові повідомлення. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, в мережі Інтернет (частина 1 статті 100 ЦПК).

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За правилами частини 1 статті 191 ЦПК відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Разом з тим, норми цивільно-процесуального законодавства передбачають обмеження у реалізації загального принципу гласності судового процесу щодо оголошення та дослідження змісту особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції.

Так, відповідно до приписів частини 8 статті 7 та частини 1 статті 236 ЦПК зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути досліджений у відкритому судовому засіданні або оголошений за клопотанням учасника справи лише за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що втручання в особисте та сімейне життя людини, недоторканість якого гарантована нормами міжнародного та національного законодавства, в тому числі шляхом поширення конфіденційної інформації про неї, є виправданим, якщо здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, зокрема, для захисту прав і свобод інших осіб.

Кореспонденція особи, таємниця якої є складовою недоторканості особистого та сімейного життя, може бути належним доказом у справі, якщо містить докази, що мають значення для справи (частина 4 статті 306 ЦПК). Аналогічний правовий підхід застосовується і щодо можливості долучення до справи фотознімків, які, зокрема, стосуються сімейного життя цієї особи (частини 3 статті 308 ЦК).

Судом встановлено, що у вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Підставами позову вона зазначала те, що діти син ОСОБА_4 , 2011 року народження, та син ОСОБА_5 , 2013 року народження, проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні. Батько дітей їх вихованням ніколи не займався, не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням та дозвіллям, участі в утриманні синів не приймає (а.с. 76-77).

За позовом ОСОБА_1 заведено цивільну справу № 489/5838/18.

У жовтні 2018 року ОСОБА_6 подав відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи позов, посилався на те, що підтримує постійний зв`язок з синами, весь вільний час проводить з ними, організовує їх дозвілля та відпочинок, забезпечує їх необхідним одягом, харчуванням, переказує грошові кошти колишній дружині, діти періодично проживають з ним, та інше (а.с. 5-8). На підтвердження своїх заперечень він додав до відзиву докази своїх тверджень: скріншоти з мобільного телефону щодо листування з ОСОБА_1 , роздруківку sms-листування в мессенджері «Viber» мережі інтернету за період 2017-2018 років, а також CD-R диск з більш ніж 200 фотознімками дітей у різні пори року у період 2016-2018 років (а.с. 9-56).

Зміст листування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом текстових повідомлень стосується спільної участі батьків у спілкуванні, організації відпочинку, вихованні та утриманні їх дітей.

Відомості щодо банківської платіжної картки позивачки (її номер та знімок) оприлюднені на інтернет-ресурсі самою ОСОБА_1 (а.с. 10-11), що є порушенням нею умов користування платіжною карткою, а не розкриттям банківської таємниці відповідачем.

Фотознімки дітей зроблені на відпочинку в різні пори року, в різних місцях, за різних обставин. Вигляд дітей відповідає обстановці. Деякі фотознімки дітей спільні з батьком.

Відомостей, які би свідчили про порушення права на повагу до честі та гідності позивачки або членів її сім`ї (стаття 297 ЦК), зазначені докази не містять.

Фотознімки знаходяться на CD-R диску, у паперовому вигляді суду не надавались.

Отже, кореспонденція (текстові повідомлення сторін), яка стосується сімейного життя позивачки та відповідача, а також фотознімки дітей є доказами, що мають значення для вирішення справи (частина 4 статті 306 ЦК), а їх надання суду викликано необхідністю захисту інтересів відповідача (частина 4 статті 308 ЦК).

Вчинивши ці дії, ОСОБА_2 діяв в межах вимог цивільного законодавства та на виконання вимог статей 81 та частини 1 статті 191 ЦПК, а тому порушень прав ОСОБА_1 , передбачених статтею 8 Конвенції, статтями 31,32 Конституції України та статтею 301, 302 ЦК на недоторканість особистого та сімейного життя не вбачається.

Ці права ОСОБА_1 забезпечені судом із застосуванням приписів частини 8 статті 7 та частини 1 статті 236 ЦПК, тобто не досліджувались та не оголошувались у відкритому судовому засіданні при розгляді цивільної справи № 489/5838/18.

Таким чином, основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для захисту порушених прав ОСОБА_1 шляхом відшкодування моральної шкоди, відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 12 липня 2019 року.