ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5788/19 Справа № 184/2385/18 Суддя у 1-й інстанції - Малашина Ю. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 184/2385/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 , на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року, яке постановлено суддею Малашиною Ю.Б. у м. Покров Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 березня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, справа № 2-958/10 та на підставі виконавчого листа від 28.10.2010 року він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму доходів громадян, щомісяця, починаючи з 12.10.2010 року до повноліття сина.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що він справно сплачує аліменти на утримання сина, не зважаючи на те, що він тривалий час був безробітним. На теперішній час сімейний стан позивача змінився, 08.05.2009 року він одружився, ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилася друга дитина ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася третя дитина ОСОБА_6 . Тобто, на утриманні позивача знаходяться ще дві малолітні дитини.

У зв`язку зі зміною сімейного та матеріального стану він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму доходів громадян, тому просив суд зменшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, справа № 2-958/10, на утримання ОСОБА_2 ( ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/4 частини його заробітку до 1/8 частини заробітку (доходу) щомісяця.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, встановлений рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області по справі №2-985/10 на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття сина.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відкликано без подальшого виконання виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 12.10.2010 року до повноліття сина.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд не взяв до уваги, що посилання позивача на ніби-то скрутне матеріальне становище його сім`ї спростовуються письмовими доказами, а саме договором купівлі-продажу квартири від 16.10.2012 року, з якого вбачається що позивач разом з дружиною придбали у власність у рівних частинах кожний квартиру. Також позивач придбав у 2016 році скутер, дружина позивача працює вихователем та її середній дохід складає 4387 грн. Проте матеріальний стан відповідача навпаки залишається скрутним, оскільки вона перебуває у декретній відпустці. На думку відповідача, надані позивачем докази не свідчать про погіршення його матеріального стану, яке б могло бути підставою для зміни розміру аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , матірю ОСОБА_9 , актовий запис №67( а.с.8).

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області у справі № 2-958/10 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_9 на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи стягнення з 12.10.2010 року до повноліття сина (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого відділом РАЦСУ Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 08.05.2009 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №64 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 встановлено, що у подружжя народилися дві доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (актовий запис № 29) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (актовий запис № 207) ( а.с.9,10).

Відповідно до довідки про доходи № 515 від 24.10.2018 року, позивач ОСОБА_1 працював у АТ «Покровський ГЗК» на посаді зуборізальника 5 розряду. Його загальна сума доходів за період з 17.10.2017 року по 18.09.2018 року, склала 108 859,22 грн. середній дохід склав 9 071,60 грн.. Інформація по з/платі за липень та серпень 2018 року дана без урахування лікарняного листа за період з 31.07.2018 року по 03.08.2018 року з причини відсутності бланків лікарняних листів (а.с.34).

Відповідно до виписки по надходженням по картці /рахунку ОСОБА_13 за період 01.10.2018 року 09.01.2019 року, 05.10.2018 року на її банківську карту зараховані аліменти на утримання сина в сумі 2366,36 грн., 07.11.2018 року в сумі 2708,20 грн., 07.12.2018 року в сумі 3152,18 грн., 04.01.2019 року в сумі 2009,69 грн. (а.с. 53).

Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 16.10.2012 року позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_14 придбали у власність в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 50).

Відповідно копії талону, ОСОБА_1 є власником скутера SB50QT-3ESABUR, який придбав у 2016 році (а.с. 52).

Згідно довідки Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про доходи з серпня 2018 р. по січень 2019 р. ОСОБА_14 , яка працює вихователем, отримала дохід у загальній сумі 26321,99 грн. (тобто середній дохід склав 4387 грн.).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що одруження та наступне батьківство позивача є підставою для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Положенням ч.1 ст.182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»).

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності доказів про зміну матеріального стану позивача безпідставні, в зв`язку з тим, що матеріалами справи підтверджено зміну сімейного та матеріального стану платника аліментів ОСОБА_1 і ці зміни є підставою для зменшення стягнутої рішенням суду суми аліментів з підстав, передбачених ст.192 СК України.

Доводи апеляційної скарги щодо доходів дружини позивача не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки дані обставини не включено до переліку обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: