Дата документу 03.07.2019 Справа № 331/133/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/133/19 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/2282/19 Рибалко Н.І.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Ременюк Тетяни Олександрівни на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання іпотеки припиненою,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання іпотеки припиненою.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, яку обґрунтувала тим, що діючи приховано та шляхом обману, 28.11.2018 року через державного реєстратора Ільющенкова С.О. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області ПАТ «Укрсоцбанк» зареєструвало право власності на предмет іпотеки - нежитлове приміщення АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверджується інформаційною довідкою від 20.02.2019 року з Державного реєстру речових права на нерухоме майно.

Зазначає, що реєстрація об`єкту нерухомості за банком та відсутність арешту на нерухоме майно дає можливість банку в будь-який момент продати чи переоформити його на інших осіб.

Вказує, що продаж чи інше відчуження нежитлового приміщення унеможливить чи ускладнить повернення їй вказаного об`єкту нерухомого майна значної вартості у разі ухвалення рішення суду на її користь та виконання рішення суду у справі.

З цих підстав просила суд накласти арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 власником якого з 28.11.2018 року зареєстроване ПАТ «Укрсоцбанк» та заборонити державним реєстраторам приймати рішення та вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно щодо вказаного нежитлового приміщення.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що зареєстрований за акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

У апеляційній скарзі представник АТ «Укрсоцбанк» - Ременюк Т.О. зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не з`ясував обставини, які мають значення по справі, застосував заходи забезпечення позову які не можна визнати співмірними заявленим позовним вимогам, не зазначив жодних мотивів про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може бути в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Не враховано, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарський діяльності юридичної особи. Суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення. Просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволені заяви про забезпечення позву.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково заяву щодо забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, суддя першої інстанції виходив з того, що заява є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст. 18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно є достатнім видом забезпечення позову у цій справі.

Скаржник не довів, яким чином порушуються його права шляхом накладення арешту на майно.

Оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер, тому апеляційним судом не встановлено порушень прав скаржника шляхом постановлення оскаржуваної ухвали.

Інших доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом вжито заходів забезпечення позову з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Ременюк Тетяни Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 08 липня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко