Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 761/24434/15-ц

провадження № 61-13568св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Кальницька Євгенія Олександрівна,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Ампір СК»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Кальницької Євгенії Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року в складі судді: Юзькової О. Л. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 серпня 2016 року, у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Чобіток А. О., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СК», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 18 000 грн та 12000 Євро заборгованості по заробітній платі, 85 580 грн компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати та 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 30 листопада 2014 року він уклав з відповідачем трудовий договір, відповідно до якого приймався на посаду тесляра на період з 30 листопада 2014 року по 30 травня 2015 року у Республіку Екваторіальна Гвінея з посадовим окладом 3000 грн за виконану роботу щомісячно. Також він уклав з відповідачем додаткову угоду, відповідно до якої він мав отримувати заробітну плату в розмірі 2000 Евро. Відпрацювавши у Республіці Екваторіальна Гвінея, у липні 2015 року він повернувся до України, але відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - Кальницької Євгенії Олександрівни , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 761/24434/15-ц із Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою Вищогоспеціалізованого суду України з розглядуцивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15.03.2018 року справу передано до Верхового Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Судами не взята до уваги інформація з Пенсійного фонду України, яка підтверджує несплату заробітної плати позивачу, крім того вважає, що прийняті судом до уваги відомості про виплату заробітної плати, які не оформлені належним чином.

Відзив відповідача на касаційну скаргу не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 30 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ампір СК» укладено трудовий договір, відповідно до якого позивач прийнятий на роботу на посаду тесляра з окладом 3 000 грн за місяць.

Пунктом 1.2 договору визначено, що працівник зобов`язаний приступити до роботи з 30 листопада 2014 року. Також сторони погодили строк дії договору на шість місяців, початок дії якого з моменту його підписання (пункт 4.1 трудового договору).

Умовами договору визначено, що працівник зобов`язувався виконувати роботу, а підприємство зобов`язувалось виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 2.4.1 трудового договору підприємство має право виплатити працівнику частину (двадцять відсотків) нарахованої заробітної плати (винагороди) тільки після повернення із відрядження та виконання зобов`язань за цим договором.

Додаткова угода № 1 від 2014 року не підписана ТОВ «Ампір СК».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із частиною 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Встановивши, що ОСОБА_3 надав ксерокопію додаткової угоди №1 без дати, в якій відсутній підпис керівника ТОВ «Ампір СК», суди дійшли правильного висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між сторонами додаткової угоди до трудового договору, якою було передбачено можливу оплату праці в сумі 2000 євро, позивач не надав.

Вирішуючи спір, суди повно та всебічно з`ясували обставини справи, врахували, що заробітна плата, передбачена трудовим договором, виплачена позивачу в повному обсязі, що підтверджено його особистим підписом та банківськими виписками про перерахування коштів і ним не заперечується.

Виходячи зі встановлених на підставі наданих сторонами доказів обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 18 000,00 грн, 12000 євро та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати в розмірі 85 580 грн., враховуючи те, що позивачем не доведено порушення ТОВ «Ампір СК» вимог трудового законодавства та його прав.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги щодо законності та обґрунтованості судового рішення в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, які стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і додержання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати обставини та надавати оцінку доказам у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року)

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судове рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - Кальницької Євгенії Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк І. М. Фаловська