Справа № 520/8705/19
Провадження № 2/520/3806/19
Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді Куриленко О.М.,
за участю секретаря - Баранової Ю.О.,
представника позивача Федяєва С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Благодійного Правозахисного Фонду «Рутенія» про звільнення майна з-під арешту,
22 квітня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді місцевого Київського районного суду м.Одеси від 03.12.2003року по цивільній справі за позовом Благодійного Правозахисного Фонду «Рутенія» про стягнення моральної шкоди в частині накладення арешту на 542/1000 частину квартири АДРЕСА_1 . Зняти арешт з 542/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , зареєстрований за номером обтяження 8306052.
В обґрунтування свого позову посилається на те, що з державного реєстру їй випадково стало відомо, що на належні їй 542/1000 частину квартири АДРЕСА_1 Першою Одеською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на підставі ухвали місцевого Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2003року.
Проте позивач стверджує, що жодного відношення до зазначеної справи вона не має, а в процесі розгляду справи приймала особа, яка має однакове прізвище, ім`я та по батькові з її прізвищем, ім`ям та по батькові, тому суд помилково наклав арешт на належну їй частину квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді від 13.05.2019 року провадження по справі було відкрито.
В ході судового засідання 13 червня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду заявою, в якій просив витребувати від Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса копію ухвали Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2003 року, б/н, яка стала підставою для накладення обтяження у вигляді арешту на 542/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , що було зареєстровано 18.12.2008 року за № 8306052 Першою одеською державною нотаріальною конторою.
Ухвалою суду від 13.06.2019 року клопотання представника позивача було задоволено в повному обсязі.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовну заяву підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача Благодійного Правозахисного Фонду «Рутенія» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщена про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 09 листопада 2001 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради було видано Свідоцтво про право власності на житло яке посвідчує, що 542/1000 часток квартири яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної приватної власності в рівних частках ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом голови Благодійного Правозахисного Фонду «Рутенія» ОСОБА_6 Павловича в захист інтересів ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.
В ході розгляду даної справи, ухвалою судді місцевого Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2003року було накладено арешт, зокрема на 542/1000 часток квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 .
На підставі вказаної ухвали Першою одеською державною нотаріальною конторою 04.12.2005 року за реєстровим № 5350/03 накладено арешт на 542/3000 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру № 164432590 від 22.04.2019 року.
Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що жодного відношення до зазначеної справи ОСОБА_1 , яка є власницею 542/1000 часток квартири за адресою АДРЕСА_1 не має, а відповідачем у вказаній справі була особа, яка має однакове прізвище, ім`я та по батькові з прізвищем, ім`ям та по батькові позивача.
Таким чином суд вважає, що наявність арешту унеможливлює позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а від так вимоги позову підлягають задоволенню.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України)
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що представник Банку будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, доводів позивача не спростував, у зв`язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)
Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Виходячи вищевикладене та керуючись ст. ст.., 317, 319, ЦК України,ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Благодійного Правозахисного Фонду «Рутенія» про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді місцевого Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2003року по цивільній справі за позовом Благодійного Правозахисного Фонду «Рутенія» про стягнення моральної шкоди в частині накладення арешту на 542/1000 частину квартири АДРЕСА_1 .
Зняти арешт з 542/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , зареєстрований за номером обтяження 8306052.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси
Суддя Куриленко О. М.