ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1721/19

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/901/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 травня 2019 року (ухвалене о 10:55, повний текст рішення складено 18 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки згідно судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.12.2018 у цивільній справі № 750/13524/18 до 1/8 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Позов обґрунтовував тим, що від шлюбу з відповідачкою вони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого судовим наказом з нього стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Позивач зазначає, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.08.2012 з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, яке позивачем виконується добровільно у повному обсязі. Мати позивача - ОСОБА_7 , 1947 р.н., проживає одна у с. Гірськ Сновського району Чернігівської області, перебуває на обліку у Корюківському об`єднаному УПФУ та отримує пенсію за віком у розмірі 1 683,77 грн на місяць. При цьому, батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а рідна сестра на даний час постійно проживає у Російській Федерації та не має реальної можливості навіть час від часу опікуватися об`єктивними матеріальними потребами своєї матері. З огляду на вкрай незначний розмір пенсії ОСОБА_7 , відсутність у неї будь-яких інших джерел власних доходів, та відповідно до приписів ч. 1 ст. 202 СК України позивач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу своїй непрацездатній матері.

Позивач вважає, що за даної ситуації розмір аліментів на утримання спільної з відповідачкою дитини слід зменшити до 1/8 частини його заробітку (доходу).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на грубе порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спеціальними щодо ч. 1 ст. 171 ЦПК України нормами частин 7, 8 ст. 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно, ч. 7 ст. 171 ЦПК України жодним чином не пов`язує можливість звернення до суду боржника за виданим раніше судовим наказом про стягнення аліментів з позовом щодо зменшення розміру останніх, із виникненням після видачі такого судового наказу тих чи інших обставин, яких не існувало на момент видачі наказу - у тому числі із обставинами, визначеними частиною 1 статті 192 СК України.

Заявник зазначає, що вказуючи на вичерпність підстав для зменшення розміру аліментів визначених ст. 192 СК України, суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що у даній статті йде мова про розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, проте судовий наказ є судовим рішенням, однак не є рішенням суду. Право на позов щодо зменшення розміру аліментів у даному випадку є похідним від особливостей розгляду цивільних справ у порядку наказного провадження.

Наголошує, що при визначені розміру аліментів в результаті розгляду справи по суті в порядку загального або спрощеного позовного провадження відповідач має можливість надати суду докази на підтвердження наявності та змісту тих чи інших обставин, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України для врахування судом при визначені розміру аліментів - зокрема, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. У справі що розглядається, відповідачем (стягувачем за судовим наказом) не було зазначено у заяві про видачу судового наказу ані про наявність у ОСОБА_1 доньки від попереднього шлюбу, на утримання якої він сплачує аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, ані про наявність на утриманні ОСОБА_1 непрацездатної матері.

Позивач вказує, що у даній ситуації після видачі судового наказу сукупна частка доходу ОСОБА_1 що стягується в якості аліментів, яка становить 5/12 частин, зазнає нерівного розподілу між його дітьми, що не відповідає вимогам ч.ч. 2,3 ст. 183 СК України.

Також позивач зазначає, що спільне або роздільне проживання платника аліментів із його непрацездатними батьками (одного із батьків) не є підставою ані визнання дійсності, ані скасування обов`язку платника аліментів щодо утримання таких осіб (такої особи) передбаченого ч.1 ст. 202 СК України. Так само дійсність такого обов`язку позивача, наявного щодо його непрацездатної матері ОСОБА_7 ,. жодним чином не залежить від наявності у останньої іншої дитини. Факт наявності у платника аліментів непрацездатних батьків (одного з батьків) є обставиною, безумовно обов`язковою для врахування при визначенні розміру аліментів в силу п. 3 ч. 1 ст. 182 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачка зазначає, що для зміни розміру аліментів, які присуджені Деснянським районним судом м. Чернігова 20.12.2018 в розмірі 1/4 частини та які є достатніми для гармонійного розвитку спільної дитини позивачу необхідно надати докази того, що після прийняття рішення судом про стягнення аліментів у позивача відбулися зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я у платника або одержувача аліментів. Як вбачається з доказів, що надані позивачем, до позовної заяви вищевказані обставини існували під час прийняття судового наказу та продовжують існувати і на день розгляду справи в суді, а оскільки жодних змін, після винесення судового наказу в матеріальному та сімейному стані у позивача не відбулося, тому і відсутні будь-які підстави для задоволення даної позовної заяви.

Також ОСОБА_2 вказує, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), при цьому позивач просить зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 до 1/8 частини його заробітку (доходу), що ставить в нерівні матеріальні умови рідних дітей позивача. Крім того, неповнолітній син сторін ОСОБА_4 потребує систематичних медичних послуг.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою; звертаючись з позовом до суду, він фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд враховуючи наступне.

Судом у справі встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.08.2012 (справа № 2515/9510/2012) з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30.07.2012 і до повноліття дитини (а.с. 12, 14-16).

Вказане рішення звернуто до примусового виконання та позивачем сплачуються стягнуті з нього аліменти (а.с. 17-20, 22, 26-27).

Згідно із судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.12.2018 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.12.2018 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 23).

У судовому наказі зазначено, що згідно ч. 7,8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 і 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку встановленому главою 3 розділу V цього Кодексі.

Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Новозаводському відділі ДВС м. Чернігів ГТУЮ в Чернігівській області (а.с. 24-25).

Позивач має матір ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та проживає в с . Гірськ Сновського району Чернігівської області, перебуває на обліку в Корюківському об`єднаному УПФУ та отримує пенсію за віком у розмірі 1 683,77 грн (а.с. 5-9, 28, 53).

Батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5, 13).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 150 Сімейного кодексу України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Способи виконання батьками обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини встановлені ст. 181 СК України та відповідно визначаються за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майн та майнових прав, утому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної власності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонічного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України слідує, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися на дитину, визначається судом.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз положень ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: суттєві зміни матеріального та сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182, 183 СК України).

Порядок здійснення наказного провадження регламентовано розділом ІІ ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Аналогічні положення містить ч. 5 ст. 183 СК України.

В силу ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

За змістом вказаних норм процесуального закону наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок наказного провадження встановлює спрощену процедуру вирішення спору, в тому числі спору про стягнення аліментів на дітей в певних частках заробітку (доходу) платника аліментів, а також визначає право боржника на звернення до суду з позовом про зменшення визначеного у судовому наказі розміру аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має дитину від попереднього шлюбу - дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.08.2012 з нього на користь ОСОБА_10 стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дитини.

Із судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.12.2018 вбачається, що аліменти на утримання сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, тобто на одну дитину, без урахування наявності дитини від попереднього шлюбу та, відповідно, вищевказаного рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.08.2012 про стягнення аліментів на утримання останньої, а також інших обставин та підстав, які б могли вплинути на визначення та встановлення розміру стягуваних аліментів з огляду на процесуальну специфіку розгляду справ у наказному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати потреби в утриманні кожної дитини позивача та дотримання їхніх інтересів в однаковій мірі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем доведена наявність підстав для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , і вважає за необхідне зменшити їх розмір до 1/6 частки його заробітку (доходу).

Враховуючи вищенаведене, процесуальну процедуру наказного провадження, право боржника на звернення до суду з позовом про зменшення визначеного у судовому наказі розміру аліментів відповідно до приписів ч. 7 ст. 170 ЦПК України, що свідчить про те, що визначений п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України та ч. 5 ст. 183 СК України розмір аліментів не є незмінним, колегія суддів не бере до уваги твердження ОСОБА_2 про те, що позивачу необхідно надати докази зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я саме після видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 травня 2019 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2018 року у цивільній справі № 750/13524/18, зменшити з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: