Справа № 297/1776/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Ільтьо І. І.,

при секретарі Куні О. І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Берегово цивільну справу за позовом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області до ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивують тим, Старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Закарпатській області Мельником В. В. в ході проведення позапланової перевірки з питань дотримання земельного законодавства при використанні земельної ділянки, розташованої за межами населеного пункту с. Вари, Варіївської сільської ради, Берегівського району, Закарпатської області та використовується ОСОБА_1 . Рішенням 19 сесії 21 скликання Берегівської районної ради Закарпатської області від 25.03.1994 року громадянину ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку, розташовану на території Варіївської сільської ради Берегівського району, Закарпатської області, площею 2,0000 га для ведення селянського (фермерського) господарства. Дане рішення стало підставою для виготовлення державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЗК №001-22039. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування земельною ділянкою від 23.06.1994 року за №19. Згідно інформації, зазначеної у зверненні Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області від 03.05.2019 року №01/105-23-25 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину на земельну ділянку площею 2,00 га ніким не оформлена. Під час виїзду на місце розташування земельної ділянки (за межами населеного пункту с. Вари, урочище Попчере, контур 581) землевпорядником Варіївської сільської ради Варга Т . Т. на підтвердження вищенаведеної інформації надано копію акту обстеження земельної ділянки №3 від 25.04.2019 року із зазначенням інформації про проведення робіт по посіву злакових культур ОСОБА_1 . Таким чином, земельна ділянка площею 2,0 га, що знаходиться на території Варіївської сільської ради Берегівського району за межами населеного пункту, незаконно використовується ОСОБА_1 , не підлягає успадкуванню спадкоємцями ОСОБА_2 та підлягає поверненню у власність держави.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 20.11.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач відзив щодо позову не подав, однак через канцелярію суду подав письмову заяву про застосування позовної давності,

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 24.05.2019 року старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Закарпатській області Мельником В. В. було проведено позапланову перевірку з питань дотримання земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту с. Вари, Варіївської сільської ради, Берегівського району, Закарпатської області та використовується ОСОБА_1 . В ході перевірки встановлено, що спірна земельна ділянка використовується ОСОБА_1 про що складено акт перевірки №501-ДК/478/АП/09/01/-19.

Як вбачається з рішення 19 сесії 21 скликання Берегівської районної ради Закарпатської області від 25.03.1994 року ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку, яка розташована на території Варіївської сільської ради, Берегівського району, площею 2,0 га та яка призначена для ведення селянського (фермерського) господарства.

На підставі вищевказаного рішення було виготовлено державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ЗК № 001-22039 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування земельною ділянкою від 23.06.1994 року за №19.

Як вбачається з листа Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області №01/105-23-25 від 03.05.2019 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а спадщину на земельну ділянку площею 2,00 га ніким не оформлено.

Крім того, в ході обстеження спірної земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Вари, урочище Попчере, в контурі 581, землевпорядником Варіївської сільської ради Варга Т. Т . встановлено, що ОСОБА_1 проводить роботи по посіву злакових культур, про що складено акт обстеження земельної ділянки №3 від 25.04.2019 року.

Відповідач ОСОБА_1 подав письмову заяву про застосування позовної давності

Отже, суд при вирішенні спору приймає до уваги положення закону щодо строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У справі, яка є предметом розгляду, відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Згідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.05.2018 року у справі №367/2271/15-ц, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою,перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК,дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Судом встановлено, що позивачем пропущений трирічний строк на звернення до суду із заявленою позовною вимогою про повернення земельної ділянки, оскільки з 1 січня 2013 року вступив в силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», яким законодавець вніс зміни до Земельного кодексу України, зокрема до статті 122 Земельного кодексу України.

У відповідності до прийнятих змін Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи передають у власність або у користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.

Отже, строк пред`явлення вимог до відповідача для Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у будь-якому разі закінчився щонайменше 01 січня 2016 року.

Доводи позивача про те, що про дане порушення головне управління дізналося тільки після отримання листа Берегівської місцевої прокуратури від 03.05.2019 року не є поважною причиною пропуску строку позовної давності з вищезазначених підстав.

Згідно до вимог ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, у правовій позиції ВС у справі за № 6-2469цс16 від 16 листопада 2016 року зазначено наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Враховуючи те, що відповідачем було заявлено про застосування судом строків позовної давності, відтак згідно вимог ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 14, 19, 121 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №367/2271/15-ц. ст. ст. 2, 256, 257, 261, 267, 268 ЦК України, ст. ст. 3, 8, 10, 11, 45, 60, 61, 88, 209, 212-214, 215, 360-7 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області до ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки - відмовити, відмовити у зв`язку з спливом строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з його проголошення.

Суддя Ільтьо І. І.