Справа № 236/1593/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019 м. Лиман

Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю:

секретаря Олійник С.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа об`єднана територіальна громада м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю з січня 2004 року до часу відкриття спадщини, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мачуха заявника ОСОБА_4 , що перебувала з 1971 року в зареєстрованому шлюбі з батьком заявника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька заявника ОСОБА_4 залишилася сама, дітей та інших близьких родичів у неї не було. Доки вік та стан здоров`я дозволяли, вона сама утримувала будинок, поралася по господарству. Однак у зв`язку з погіршенням стану здоров`я з січня 2004 року заявник почав проживати з нею однією сім`єю.

Між заявником та ОСОБА_4 03.03.2009 року був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений нотаріально. Згідно договору ОСОБА_4 передала, а набувач отримав у власність: житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ; земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1200 га, які розташовані по АДРЕСА_1 . За умовами договору він здійснював постійний догляд за ОСОБА_4 , забезпечував житлом, їжею, ліками та матеріально.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,7518 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Лиманської міської ради (колишньої Криволуцької сільської ради КСП «Заповіти ОСОБА_6 »). Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Криволуцькою сільською радою 01.10.2002 року. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємців першої-четвертої черги за законом не було. Заявник звернувся 19.03.2019 року до Лиманської державної нотаріальної контори з питанням про оформлення спадщини. Постановою нотаріуса від 19.03.2019 року йому було відмовлено у зв`язку із пропуском строку, встановленого законодавством для подачі заяви про прийняття спадщини.

Задовго до укладання договору довічного утримання, з січня 2004 року заявник почав проживати з ОСОБА_4 однією сім`єю до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Заявник працював неофіційно, ОСОБА_4 отримувала пенсію. Він займався її лікуванням та доглядом. Був зроблений косметичний ремонт в будинку, придбано телевізор. Після смерті ОСОБА_4 заявник займався її похованням.

У зв`язку з викладеним, згідно вимог ст. 1264 ЦК України заявник вважає, що має право на спадкування за законом в четверту чергу як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не тільки жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, але й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки , зокрема, вітчим, мачуха, пасинку, падчерки, інші особи.

Від встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини залежить наступна реалізація спадкових прав заявника, оскільки згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає отримати спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її в порядку та у строки встановлені законом. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особисте значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Заявник просить суд встановити факт постійного його проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з січня 2004 року по день її смерті.

В судовому засіданні заявник підтримав свої вимоги, наполягав на їх задоволенні, навів доводи аналогічні викладеним в заяві. Додатково пояснив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 1982 року, зареєстрований в АДРЕСА_2 з 1983 року.

Представник заінтересованої особи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду (а.с. 44-45).

Допитана судом свідок ОСОБА_2 суду показала, що з 2001 року працює фельдшером в с. Озерне (колишня Іллічівка) Лиманського району Донецької області. Добре знає родину ОСОБА_7 . ОСОБА_4 , як літня особа останні роки життя хворіла, тому потребувала догляду, який здійснював ОСОБА_1 Він піклувався про неї, покупав їжу та ліки. ОСОБА_1 має свою родину, дружину, мешкає в с. АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що мешкала по сусідству з сім`єю ОСОБА_7 з дитинства до 2010 року. Мати ОСОБА_1 померла, коли йому було 3-4 роки, батько одружився вдруге. ОСОБА_4 виростила заявника як рідного сина. Після одруження ОСОБА_1 мешкав в с. Діброва Лиманського району, де мешкає і зараз. Проте до ОСОБА_4 постійно приїздив, допомагав по господарству, на огороді, піклувався, покупав продукти та ліки.

Суд, вислухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Криволуцької сільської ради Краснолиманського району Сталінської області від 05.01.1960 року, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 (а.с.14).

ОСОБА_5 та ОСОБА_8 01 березня 1971 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Криволуцької сільської ради Краснолиманського району 29.03.1991 року, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 » (а.с.15).

Батько заявника ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Іллічівка Краснолиманського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим виконкомом Криволуцької сільської ради м. Красний Лиман Донецької області 14 грудня 2000 року (а.с.16).

03 березня 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. (а.с.19-20).

Згідно договору відчужувач ОСОБА_4 передала, а набувач ОСОБА_1 отримав у власність: житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ; земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,2500 га, кадастровий № НОМЕР_4 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1200 га, кадастровий № НОМЕР_5 , які розташовані АДРЕСА_1 .

У зазначеному Договорі зазначено, що місцем проживання ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 , а місцем проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_2 (а.с.19). За вказаною адресою мешкає і дружина набувача ОСОБА_10 (а.с.19 зворот).

Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч.1 ст. 748. УК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Право власності ОСОБА_1 на житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 зареєстроване КП «БТІ» м. Слов`янськ 12.03.2009 року (а.с.21).

Відповідно до вимог ч.1, 3 статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

За приписами ст. 750 ЦК України набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати.

Відповідно до ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Згідно розділу 2 Договору довічного утримання матеріальне забезпечення, що має надаватися відчужувачу оцінюється сторонами у суму 650 грн. щомісячно; утримання визначається сторонами у вигляді: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному житловому будинку; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (вартість продуктів 450 грн. на місяць); забезпечення належними лікувальними засобами (100 грн. на місяць чи 1200 грн. на рік) (а.с.19).

Відповідно до інформації, що викладена в довідці виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області 27.03.2019 року ОСОБА_1 здійснив поховання ОСОБА_4 та поніс відповідні витрати на організацію поховання (а.с.22).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іллічівка Краснолиманського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим виконкомом Криволуцької сільської ради м. Красний Лиман Донецької області 19 березня 2010 року (а.с.17).

Після її смерті залишилося спадкове майно - земельна ділянка площею 4,7518 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Лиманської міської ради (колишньої Криволуцької сільської ради КСП «Заповіти ОСОБА_6 »). Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі державного акту серії НОМЕР_7 на право власності на земельну ділянку, виданого Криволуцькою сільською радою 01.10.2002 року (а.с.18).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За повідомленням Лиманської державної нотаріальної контори від 15.05.2019 року спадкові справи до майна ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не заводилися, із заявами про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався (а.с.34).

19 березня 2019 року заявник звернувся до державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Семенової І.М. з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 . Однак, йому було відмовлено з тієї причини, що він у встановлений законом термін не подав заяву про прийняття спадщини (а.с.25).

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки (Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року).

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (Постанова ВС від 21.03.2019 року справа №461/4689/15-ц).

Таким чином, у зазначеній справі підлягають встановленню, як факт проживання ОСОБА_11 однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років.

Судом встановлено, що заявник на підставі договору довічного утримання від 03.03.2009 року є власником будинку АДРЕСА_1 , згідно відмітки у паспорті зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17).

ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя, до укладання договору довічного утримання ( ІНФОРМАЦІЯ_4 року) була власницею зазначеного будинку, в якому мешкала до моменту смерті.

Суд враховує, що відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом (Постанова ВС від 10.01.2019 року справа №484/747/17).

На підтвердження факту постійного проживання з ОСОБА_4 з січня 2004 року до 19.03.2010 року заявник надав суду: Акт від 27.03.2019 року, довідку виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області 27.03.2019 року та свідчення свідків.

Надаючи оцінку показам свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд вважає, що вони підтверджують що заявник, як пасинок піклувався про мачуху, яка виховувала його з дитинства, в тому числі добросовісно виконував умови договору довічного утримання щодо матеріального забезпечення, забезпечення ліками, житлом ОСОБА_4 , але не містять інформації про предмет доказування і не стосуються спільного проживання заявника з померлою. Так, свідки показали, що заявник, як одружена особа, що має свою родину, дружину, мешкає в с. Діброва.

В Акті від 27.03.2019 року, складеному сусідами та завіреному головним спеціалістом Криволуцького старостинського округу, зазначено, що ОСОБА_1 з 2004 року до 2010 року проживав разом зі своєю мачухою ОСОБА_4 однією сім`єю, вів спільне господарство; займався піклуванням, доглядом, забезпечував їжею, виконував побутові обов`язки. За час проживання був придбаний телевізор та зроблений косметичний ремонт (а.с.23).

Проте суд, критично відноситься до інформації, що міститься в Акті від 27.03.2019 року, оскільки він складений через 9 років зі смерті ОСОБА_4 , підписаний, в тому числі, свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які суду надали інші покази, отже не може вважатися беззаперечним доказом підтвердження обставин, викладених у ньому.

Довідка №138 від 27.03.2019 року про те, що заявник здійснив поховання своєї мачухи ОСОБА_4 та поніс відповідні витрати на організацію поховання не може бути визнана достатньою підставою для встановлення факту проживання цих осіб однією сім`єю (Постанова ВС від 03.04.2019 року справа №522/24391/16-ц), оскільки відповідно до вимог ч. 3 статті 749 ЦК України набувач (за договором довічного утримання) зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

Інших доказів на підтвердження мотивів, викладених у заяві заявником суду представлено не було.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається,як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин , що мають значення для справ, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків, тощо.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 дійсно доглядав за ОСОБА_4 , піклувався про неї, допомагав по господарству. Однак, ці обставини не свідчать про те, що заявник на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкоємцем не менш як п`ять років, а лише вказують, що він виконував свій обов`язок щодо надання допомоги своїй непрацездатній мачусі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 264 СК України повнолітні пасинки зобов`язані піклуватися про мачуху, яка виховувала їх та надавали їм матеріальну допомогу; та щодо належного виконання ним умов договору довічного утримання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заявником не наведено жодних належних та допустимих доказів того, що померла ОСОБА_4 проживала з ним однією сім`єю, була пов`язана спільним бюджетом, побутом, що вони мали взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати по утриманню будинку, покупок речей домашнього вжитку, тощо.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які заявник посилався як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.

Згідно приписів ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки в вимогах ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, усі, понесені ним судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи, відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12-13, 76-84, 258, 259, 263-265, 273, 293, 315 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа об`єднана територіальна громада м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Донецький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 11.07.2019 року.

Суддя