судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 203/3682/17 (провадження № 14-318цс19)
Велика Палата Верхового Суду ухвалою від 24 червня 2019 року прийняла та призначила до розгляду справуза позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про визнання права та зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою ПАТ «Банк Михайлівський», від імені якого діє уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» на заочне рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2018 року.
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
1. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
2. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
3. Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
4. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
5. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
6. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
7. Відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою в жовтні 2018 року.
8. Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України встановлено, що ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується. Частина 10 цієї ж статті визначає ціну позову у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальноюсумою всіх вимог.
9. В даній справі позивач просив суд визнати за ним право на отримання, відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відшкодування за картковим рахунком «Депозит*«вКлад» № НОМЕР_1 в загальному розмірі 19 529,51 грн, зобов`язати ПАТ «Банк «Михайлівський» в особі уповноваженої особи подати до Фонду інформацію щодо нього як вкладника ПАТ «Банк «Михайлівський», який має право на відшкодування коштів за картковим рахунком «Депозит*«вКлад» № НОМЕР_1 в загальному розмірі 19 529,51 грн та зобов`язати Фонд вчинити всі необхідні дії для здійснення виплати грошових коштів у межах гарантованої суми як вкладнику неплатоспроможного банку.
10. Таким чином загальний розмір спірних вимог позивача, а відповідно і загальна сума ціни позову складає 19 529,51грн та станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн).
11. Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
12. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду, постановляючи ухвалу від 04 грудня 2018 року про відкриття касаційного провадження, виходив з того, що викладені у касаційній скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, не врахувавши при цьому вимоги пункту 2 частини третьої цієї ж статті, а саме те, що касаційну скаргу подано на судові рішення у справі, яка у силу пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною. Також касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
13. Підставами для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, відповідно до ухвали Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року, виступили виключно викладені в касаційній скарзі доводи Фонду щодо порушення правил предметної юрисдикції відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України.
14. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить виключний перелік підстав, за яких судове рішення у малозначній справі може бути оскаржене в касаційному порядку, посилання учасника справи на порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції до таких підстав не віднесено.
15. Таким чином не встановивши, що у даній справі порушене питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики або наявні інші підстави встановлені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б закриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивача, а не постановлення ухвали про призначення справи до розгляду з недотриманням вимог статті 129 Конституції України, частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини першої та другої, пункту 9 частини третьої статті 2, частини другої статті 382 та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
На моє переконання, касаційний перегляд Верховним Судом судових рішень, які набрали законної сили і касаційному оскарженню не підлягають, без належного обґрунтування виключних підстав для такого перегляду, не відповідає завданню Верховного Суду і може йти всупереч з принципом правової визначеності.
Суддя В. В. Пророк