Справа № 216/1998/18
Номер провадження 2/216/159/19
РІШЕННЯ

іменем України

27 вересня 2019 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Беркут А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Гузєва І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 цивільну справу, в порядку загального позовного провадження, за позовною заявою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 21 червня 2016 року близько 07.50 год., водій, інспектор роти № 1 батальйону 3 управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП, лейтенант поліції Биков Д.А., керуючи автомобілем «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Пожарського м. Кривого Рогу, в районі буд. № 17, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Renault Magnum 460», номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепом «Schwarzmuller SPA», номерний знак НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок порушень відповідачем п. 2.3 б), п. 11.3 Правил дорожнього руху, належний департаменту патрульної поліції автомобіль Toyota Prius, номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, а отже, позивачу було завдано матеріальних збитків. Згідно з висновку експертного дослідження № 19/12.2/41 від 22.09.2017 та ремонтної калькуляції вартість відновлюваного ремонту пошкодженого відповідачем автомобіля складає 131868,63 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 131868,63 грн, а також судовий збір у сумі 1978,03 грн.

У судовому засіданні представник позивача Хайло Р ОСОБА_4 наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача адвокат Гузєв І.Г. у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, надав до суду письмові пояснення, які обгрунтовував тим, що під час вирішення даної категорії справ, пріоритетним є норми спеціальних законів, а трудове законодавство застосовується у випадках якщо нормами спеціальних законів не врегульовано до спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Разом з цим, у ЗУ «Про Національну поліцію» та в Положенні «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» відсутні норми щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної поліцейським. Застосування до спірних правовідносин ст.ст. 22,1166 ЦК України є неможливим, оскільки відповідач виконував трудові (службові) обов`язки, а саме: службу з охорони громадського порядку, внаслідок чого було пошкоджено службовий транспортний засіб. А тому, на поліцейського, як на працівника, поширюється трудове право, у зв`язку з чим, при вирішенні даного спору необхідно керуватися КЗпП, зокрема ст.ст. 130, 132, 134, 138, 233, 234 КЗпП України. Посилаючись на ст. 132 КЗпП, адвокат Гузєв І.Г. зазначив, що відповідальність за заподіяну позивачу шкоду обмежується розміром середнього місячного заробітку. Між тим, доказів щодо повної матеріальної відповідальності поліцейського, відповідно до вимог ст. 134 КЗпП України, не надано. Згідно з ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. У даному випадку позивачем пропущено строк звернення до суду, заяв про поновлення даного строку не надходило, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог, тому представником відповідача було надано окрему заяву про застосування позовної давності. Крім того, у своїх письмових поясненнях представник відповідача зазначив про те, що позивачем розмір завданої шкоди не доведено. Згідно з наданого експертного дослідження вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодженого колісного механічного транспортного засобу «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 , складає 73807,00 грн. У той же час, позивач ставить питання про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 131868,00 грн, не обґрунтовуючи вказану розбіжність позовних вимог з наявними у справі доказами. Разом з цим, використання висновків експертного дослідження для обгрунтування розміру майнової шкоди, завданої в результаті пошкодження службового автомобіля в якості доказу є безпідставним, оскільки позивачем не забезпечено належного збереження пошкодженого майна у стані, що мав місце після дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до необґрунтованого демонтажу окремих деталей транспортного засобу.

Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, судом встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 25.05.2016 № 142 о/с (а.с. 7) ОСОБА_2 призначений на посаду поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП.

Згідно з висновку службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 10.08.2016 (а.с. 33-37) встановлено, що 20.06.2016 інспектор роти № 3 батальйону № 1 Управління ПП в м. Кривому Розі ДПП рядовий поліції ОСОБА_2 , спільно з інспектором ОСОБА_5 , заступили на нічне чергування в м. Кривий Ріг у складі екіпажу «Атлас-0308». 21.06.2016, в місті Кривому Розі за адресою: вул. Пожарського, 17, за участю службового автомобіля «Тоуоtа Prius», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Renault Magnum 460», номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепом «Schwarzmuller SPA», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2016 у справі № 214/3448/16-п (а.с. 15) за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК наявність винних дій ОСОБА_2 в настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 20 червня 2016 року є доведеною та не підлягає доказуванню.

Власником автомобіля «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, є Департамент патрульної поліції Національної поліції України, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 32 на звороті).

Факт пошкодження автомобіля «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 , за вищенаведених обставин, представником відповідача не заперечувався у судовому засіданні.

Згідно з висновку експертного дослідження № 19/12.2/41 від 22.09.2017 (а.с. 16-19) вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 73807,51 грн.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з вимогами ч. 1, ч. 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до роз`яснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа має нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього руху України).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завданні збитки у повному обсязі.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 19 цього Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

До матеріалів даної справи позивачем також надано ремонтну калькуляцію № 19/12.2-41 від 23.09.2017 (а.с. 21-23), згідно з якої вбачається, що вартість ремонту автомобіля «Тоуоtа Prius», номерний знак НОМЕР_1 , становить 131868,63 грн.

Представник відповідача у своїх письмових поясненнях не визнає ні висновок експертного дослідження, ні ремонтну калькуляцію, оскільки розмір збитків, що встановлений експертом має розбіжність, яка не обґрунтована належними доказами.

Так, оціночна діяльність регулюється рядом нормативних актів, в тому числі Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року N 1440, а проведення автотоварознавчих досліджень також «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів».

Відповідно до «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питання підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Мінюсту України № 53/5 від 08.10.1998 року, визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), їх складових, а також визначення розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю колісних транспортних засобів, їх складових унаслідок пошкодження останнього відноситься до основних завдань автотоварознавчої та транспортно-товарознавчої експертизи.

Позивачем надано суду висновок фахівця (експертне дослідження № 19/12.2/41 від 22.09.2017), яким у встановленому чинним законодавством визначено розмір завданої внаслідок пошкодження автомобіля матеріальної шкоди в розмірі 73807,51 грн.

Разом з цим, калькуляція № 19/12.2-41 від 23.09.2017, не може бути визнана судом належним та допустимим доказом розміру завданої діями відповідача матеріальної шкоди, оскільки вона являє собою роздруківку за допомогою програми системи «Audatex». Дана програма розроблена в допомогу експертам і носить інформаційний характер. У зв`язку з чим, ремонтна калькуляція, складена за допомогою даної програми не містить інформації щодо предмета доказування, зокрема в ній відсутній опис пошкоджень, яких зазнав автомобіль під час ДТП, не дає відповіді на питання чи пов`язані усі перелічені у ній види ремонтних робіт, яких потребує належний позивачу транспортний засіб, з заподіянням шкоди внаслідок дій відповідача, як і визначення розміру такої шкоди у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Усунення ж несправностей транспортного засобу позивача, що не охоплюється наслідками дій відповідача, та проведення діагностики окремих складових автомобіля має здійснюватися власником за власні кошти.

Таким чином, внаслідок вищезазначеного дорожньо-транспортної пригоди, зумовленої винними протиправними діями ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України було спричинено майнову шкоду, шляхом пошкодження службового автомобіля «Тоуоtа Prius», номерний знак НОМЕР_1 , яка складає 73807,51 грн та підтверджується висновком експертного дослідження № 19/12.2/41 від 22.09.2017.

Щодо твердження представника відповідача про те, що між сторонами по справ існують трудові правовідносини і саме на підставі норм трудового законодавства слід вирішувати питання про наявність підстав для відшкодування спричиненої позивачу шкоди, її розміру та меж такого відшкодування, суд приходить до таких висновків.

Як вже зазначалося вище, за ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 19 цього Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Однак, за ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ст. 1 КЗпП України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Поліцейські не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу в лавах Національної поліції України, при цьому порядок проходження служби у Національній поліції України регулюється спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.

Таким чином, на поліцейських, які проходять службу у Національної поліції України, положення Кодексу законів про працю України та інші норми законодавства в сфері трудових правовідносин не поширюються.

Крім того, відшкодування шкоди, завданої саме внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки нормами КзпП України не передбачено взагалі, натомість таке відшкодування повністю врегульовано нормами ЦК України.

Також, суд не бере до уваги твердження відповідача щодо пропущення позивачем річного строку звернення про стягнення з працівника матеріальної шкоди, оскільки положення КЗпП у даній справі не підлягають застосуванню, а відтак відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, строки якої позивачем не порушено.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, відповідно до підтвердженої доказами суми завданих збитків.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

За вимогу щодо стягнення матеріальної шкоди, яку задоволено в сумі 73807,51 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1107,11 грн (73807,51 грн х 1978,03 грн / 131868,63 грн).

Керуючись ст.ст. 1, 17, 59-60 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 2, 4, 10-13, 79-82, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1192 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України матеріальну шкоду в розмірі 73807,51 грн. (сімдесят три тисячі вісімсот сім гривень п`ятдесят одну копійку).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судовий збір у розмірі 1107,11 грн. (одна тисяча сто сім гривень одинадцять копійок).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, код ЄРДПОУ: 40108646, місце знаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3

-відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 07 жовтня 2019 року.

Суддя Р.О. Кузнецов