Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 липня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

представника позивача - Маценко І.Л.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Махаринського Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Центра соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

19.10.2018 року позивач Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини.

Малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влаштований до центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 07.05.2018 року.

В ході розгляду документів встановлено, що у малолітнього ОСОБА_2 виявлено: затримку психологічного та мовного розвитку. Згідно з висновками практичного психолога центру, у дитини низький рівень психічних процесів та інтелектуальної діяльності, увага не стійка, моторика слабка, предметно-практичні дії не самостійні. Хлопчик не вміє взаємодіяти з дітьми, створює конфліктні ситуації, кричить та забирає іграшки. Навички з самообслуговування не відповідають віку.

Його мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неналежно доглядає за своїм сином. З моменту влаштування дитини до центру «Злагода» по 27 липня 2018 року, ОСОБА_1 жодного разу не зверталась до адміністрації закладу з питань виховання сина, не відвідувала його, не турбувалася про його здоров`я та розвиток, не надавала жодної матеріальної допомоги, на телефонні дзвінки від працівників центру не відповідала, (акт № 8 від 18.06.2108 року, акт №9 від 18.07.2018 року про невідвідування батьками вихованців центру «Злагода», доповідна записка ОСОБА_3 від 18.06.2018 року).

Батько малолітнього - ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

20 жовтня.2017 року проведено огляд умов проживання сім`ї ОСОБА_1 . При огляді встановлено, що ОСОБА_1 проживає зі своїм сином ОСОБА_2 у далекого родича за адресою АДРЕСА_1 , доходи відсутні, живуть за рахунок небайдужих людей. ОСОБА_1 не працює, не має прописки та постійного місця проживання.

12 липня 2018 року, надійшла інформація від Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради №584/1 про те, що гр. ОСОБА_1 - була знята з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим в м. Біла Церква не був і не значиться.

27 липня 2018 року ОСОБА_1 вперше звернулась до адміністрації центру та пояснила свою відсутність тим, що вона перебувала на стажуванні в м. Києві, в одній із фармацевтичних фірм, на запитання де знаходиться фірма, асортимент товару та посадових обов`язків чіткої відповіді не надала. Також, 27.07.2018 року ОСОБА_1 були вручені запрошення на прийом до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради на 31.07.2018 рік, та запрошення на засідання комісії з захисту прав та інтересів дитини на 08.08.2018 рік, де буде розглядатися питання про подальшу долю її дитини.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 08.08.2018 року ОСОБА_1 повідомила, що вона залишила сина без догляду, оскільки перебувала на стажуванні в м. Києві. Проти позбавлення її батьківських прав вона заперечувала.

Комісія з питань захисту прав дитини, заслухала пояснення матері дитини, дослідивши документи по справі, дійшла згоди, що в діях ОСОБА_1 вбачаються факти ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина та щодо доцільності позбавлення її батьківських прав і порекомендувала службі у справах дітей підготувати відповідний висновок органу опіки та піклування до суду. (Згідно висновку виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 28.08.2018 року №447 щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_2 ).

17 серпня 2018 року, працівник центру «Злагода» спілкувався по телефону з ОСОБА_1 з приводу проведення обстеження місця проживання, в ході розмови мати малолітнього попросила зателефонувати їй 20 серпня 2018 року о 09-00 для визначення часу і дати обстеження місця проживання. Додзвонитися до ОСОБА_1 20 серпня не вийшло, оскільки її телефон був вимкнений і знаходився поза зоною досяжності. (Згідно доповідної записки ОСОБА_3 від 20.08.2018 року).

З 25 серпня 2018 року по 21 вересня 2018 року ОСОБА_1 не відвідувала свого сина в центрі «Злагода» не цікавилась його здоров`ям, розвитком, ні надавала ніякої матеріальної допомоги (акт про невідвідування батьками, №10 від 21.09.18 року).

Вважають, що вказані обставини підтверджують факти ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки вона не забезпечує необхідного догляду та харчування дитині, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не влаштувала дитину в дошкільний заклад.

Просили суд позбавити гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття на особовий рахунок дитини відкритий у «Райффайзен банк Аваль» та звільнити позивача від сплати судового збору, згідно п. 14, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» ( а. с. 2-5 ).

Ухвалою судді від 12.11.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження ( а. с. 24-25).

Ухвалою суду від 14 січня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 50-51 ).

В судовому засіданні представник позивача Маценко І.Л. підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, просили суд відмовити позиву в задоволенні позову в повному обсязі. Наголошувала на тому, що вона любить свою дитину і хоче про неї турбуватися. На сьогодні, вона працює, є місце проживання та вона разом із дитиною зареєстрована в Херсонській області .

Представник третьої особи Махаринський Г.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимого позивача, просив суд задовольнити вимоги в повному обсязі, так як відповідач належним чином не виконує батьківські обов`язки, позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що батьками останнього є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ( а. с. 7 ).

Встановлено, що малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влаштований до центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку та наказу за № 81 від 07.05.2018 року ( а. с. 8, 9 ).

З акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 07.05.2018 року вбачається, що 02.05.2018 року мати залишила дитину на жінку, місце знаходження мати не відоме, зв`язок відсутній.

Батько малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть, видане 16 грудня 2015 року Виконавчим комітетом Москаленівської ради Богуславського району Київської області ( а. с. 11 ).

Згідно витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 18 жовтня 2017 року за № 32, виданий ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_2 у останнього було виявлено: затримку психологічного та мовного розвитку. Згідно з висновками практичного психолога центру, у дитини низький рівень психічних процесів та інтелектуальної діяльності, увага не стійка, моторика слабка, предметно-практичні дії не самостійні. Хлопчик не вміє взаємодіяти з дітьми, створює конфліктні ситуації, кричить та забирає іграшки. Навички з самообслуговування не відповідають віку ( а. с. 12 ).

Згідно висновку виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 28.08.2018 року №447 щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_2 , виконавчий комітет міської ради дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 в порушення вимог чинного законодавства України про охорону дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини ( а. с. 10).

Звертаючись до суду з вказаним позовом Центр «Злагода» порушує питання про позбавлення відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач нехтує своїми батьківськими правами та обов`язками, не цікавиться дитинною, не провідує, не проявляє материнської турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що позивач не надав доказів того, що вона умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Також, наполягала на тому, що вона любить свою дитину, хоче про неї піклуватися, заперечувала проти позбавлення її батьківських прав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 з червня 2019 року зареєстрована разом із своєю дитиною у Херсонській області.

Крім того, з довідки за № 423 від 26.06.2019 року, виданої ТОВ «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» ОСОБА_1 , остання дійсно працює на вказаному товаристві з 23.04.2019 року та займає посаду прибиральник виробничих приміщень. Дохід за період з 23.04.2019 року по 31.05.2019 року склав 3 973,65 гривень.

Згідно характеристики за № 427 від 01.07.2019 року, виданої ТОВ «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» ОСОБА_1 вбачається, що остання з 23.04.2019 року працює у ТОВ «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» ( наказ № 297-ПЗ від 22.04.2019 року ) прибиральником виробничих приміщень пакувального цеху. За час роботи проявила себе, як працелюбний і відповідальний співробітник. Добросовісно і в строк виконувала поставлені перед нею завдання. Дотримувалась норм поведінки, прийнятих у компанії. Уважна та тактована до людей. Порушень трудової дисципліни зафіксовано не було. У спілкуванні з колегами доброзичлива і привітна.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 дійсно залишила дитину з подругою, оскільки остання намагалася працевлаштуватися та перебувала у м. Києві на стажуванні.

Посилання позивача не те, що відповідачка не цікавиться дитиною, не провідує її у центрі «Злагода», про що свідчать наявні в матеріалах справи акти ( а. с. 14-15 ) не заслуговують на увагу та спростовуються наданим самим позивачем листом від 23 травня 2019 року за вих. № 227-Д, де адміністрація центру «Злагода» повідомляє дати відвідування малолітнього вихованця центру «Злагода» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матір`ю ОСОБА_1 ( відповідно журналу «Відвідування родичами вихованців центру «Злагода» ) з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з липня 2018 року по квітень 2019 року відвідувала свою дитину, в деяких місяцях відвідувала по декілька разів ( а. с. 76 ).

Також, суд надає критичної оцінки посиланням позивача на Акт обстеження матеріально-побутових умов від 20 жовтня 2017 року, яким комісія зробила висновок, що створені домашні умови не достатні для нормального розвитку дитини, взуттям, одягом та іграшками, а також харчуванням забезпечені не повністю, так як із зазначеного Акту не вбачається за якою саме адресою проводилося вказане обстеження ( а. с. 13 ).

Крім того, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона давно знає відповідача ОСОБА_1 , характеризувала останню позитивно, наголошувала на тому, що відповідач любить свого сина та дуже переймається за нього. Наголосила, що ОСОБА_1 не погана мати, просила суд не відбирати у неї дитину.

Інших належних та допустимих доказів з боку позивача щодо ухилення відповідачем від батьківських обов`язків не надано, як і не надано, що остання не може виховувати свою дитину.

Також, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи і того факту, що відповідач перебуває на обліку у нарколога або психіатра, веде аморальний спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи не знайшло свого підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 164 СК України ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

А тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_1 в частині позбавлення батьківських прав є такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки, відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, не підлягають задоволенню позовні вимоги і в частині стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не підлягають стягненню з відповідача на користь держави і судові витрати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 150, 155, 164 СК України, ст. ст. 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 263, 273, 353, 354 ЦПК України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог Центра соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» ( адреса місцезнаходження: 19100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Пушкінська, буд. 29, ідентифікаційний код: 25656612 );

Відповідач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_5 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Білоцерківським РВ Управлінням ДМС України в Київській області 31.10.2016 року );

Третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради ( 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Першотравнева, буд. 8, ідентифікаційний код: 35615529 ).

Повне судове рішення складено 12 липня 2019 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов