Ухвала

08 липня 2019 року

м. Київ

справа № 320/9510/17

провадження № 61-11720ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05 серпня 2017 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Таврія» червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 , в с. Семенівка, Мелітопольського району , Запорізької області, по вул. Дружби, поблизу будинку № 5, рухаючись по зазначеній вулиці, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась руху як найдальше від інших транспортних засобів та перешкод, внаслідок чого здійснила наїзд на автомобіль «Мitsubishi» модель Lanser, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , що був припаркований поблизу вказаного будинку, що призвело до технічних пошкоджень автомобілю.

Після вчинення ДТП ОСОБА_1 просила не повідомляти на спецлінію «102», зазначила, що сплатить понесені матеріальні витрати на відновлення автомобіля, внаслідок чого протокол та схема ДТП складені не були.

Вина ОСОБА_1 підтверджується її розпискою від 05 серпня 2017 року, в якій вона зобов`язалась погасити витрати на ремонт автомобілю і яку вона власноруч написала при свідках. Факт ДТП ОСОБА_1 не заперечувався.

В подальшому при отриманні довідки орієнтовної вартості відновлюваного ремонту автомобілю, ОСОБА_1 в усній формі відмовилась відшкодувати завдані збитки.

11 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Запорізькій області з метою фіксування факту дорожньо-транспортної пригоди та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, листом вих. № 8230/60/04-2017 від 22 серпня 2017 року їй надано висновок, що у даній ситуації вбачаються цивільно-правові відносини та рекомендовано звернутись до органів суду у цивільно-правовому порядку.

Згідно з висновком про оцінку майна № 217 від 29 серпня 2017 року вартість матеріальної шкоди, яка заподіяна власнику автомобіля «Мitsubishi» модель Lanser, державний номер НОМЕР_2 , становить 28 686,00 грн.

Фактично понесені збитки ОСОБА_2 складають: експертні послуги згідно з договором № 217/17 от 21 серпня 2017 року - 700,00 грн, витрати на ремонт лако-фарбового покриття автомобілю - 9 050,00 грн, витрати на придбання запасних частин - 17 268,58 грн, витрати на дорогу (вартість бензину) у зв`язку з явкою до Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Запорізькій області по факту дорожньо-транспортної пригоди 22 серпня 2017 року - 460,00 грн, виклик ОСОБА_1 на огляд пошкодженого автомобіля (телеграма) - 103,20 грн, всього 30 977,73 грн.

Крім того, вказані обставини спричинили виникнення у неї пригніченого стану, недоцільного використання сімейних коштів, що призвело до розладу стосунків у родині. Втрата автомобіля викликала суттєві незручності у пересуванні. Моральну шкоду оцінила в 10 000,00 грн.

На підставі зазначеного, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 30 977,73 грн відшкодування майнової шкоди та 10 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди 29 489,80 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 397,02 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась засобами поштового зв`язку на адресу Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 травня 2019 року у вищевказаній справі.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 просить, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у загальному розмірі 40 977,73 грн, що складаються з: 30 977,73 грн заявленої майнової шкоди та 10 000,00 грн заявленої моральної шкоди, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи, що оскаржуване судове рішення прийняте у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 176, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков