ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 161/13012/16-ц

провадження № 61-10215св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Дочірнє підприємство «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року, ухвалене у складі судді Рудської С. М., та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 24 січня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Данилюк В. В., Шевчук Л. Я., Подолюка В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року Дочірнє підприємство «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідач працював на посаді директора ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». 10 жовтня 2008 року ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та Приватним підприємством «Айслаг» (далі - ПП «Айслаг») укладений договір № 267/48 на поставку нафтопродуктів, до якого у подальшому сторони уклали додаткові угоди.

Вказувало, що на виконання протоколу балансової комісії ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з розгляду фінансово-господарського стану дочірніх підприємств за 2012 рок від 7 лютого 2013 року № 4 ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» підготовлена додаткова угода № 2 від 26 березня 2013 року до договору про виключення з договору пунктів 5.2, 5.3, 5.4 розділу 5 «Порядок розрахунків» щодо товарного кредиту. Однак наступного дня відповідачем як директором ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» укладена інша додаткова угода № 3 від 27 березня 2013 року, якою анульовано прийнятні для позивача умови майнової відповідальності, передбачені попередніми додатковими угодами. Додатковою угодою від 28 листопада 2013 року змінено термін дії договору поставки від 10 жовтня 2008 року і встановлено термін дії до 31 березня 2016 року.

Зазначило, що внаслідок укладення відповідачем додаткової угоди № 3 27 березня 2013 року з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ПП «Айслаг» судовими рішеннями стягнені кошти за невиконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 2 622 050,44 грн. Такі дії відповідача потягли понесення позивачем додаткових витрат, які повинні бути відшкодовані за рахунок відповідача на підставі статей 22, 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За таких обставин просило стягнути з відповідача на користь ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» грошові кошти в сумі 1 825 921,04 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року у задоволенні позову ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, звернувшись із даним позовом, ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» порушило питання про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків на підставі статті 1166 ЦК України, однак передбачені вказаною нормою підстави відповідальності особи за завдану шкоду застосовуються у деліктних правовідносинах, а спір у даній справі виник з трудових правовідносин. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» відхилено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року залишено без змін.

Переглядаючи справу, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування шкоди в порядку статті 1166 ЦК України. Апеляційний суд також зазначив, що реальних збитків підприємству не заподіяно, оскільки рішення суду про стягнення коштів підприємством не виконано, у зв`язку з чим вважав позовні вимоги ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» безпідставними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У лютому 2017 року ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 24 січня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування касаційної скарги зазначило, що суди попередніх інстанції не врахували специфіку покладених на відповідача обов`язків у сфері управління підприємством, тому у сторін виникли не лише трудові правовідносини, а й корпоративні відносини щодо управління підприємством, які регулюються нормами ЦК України та ГК України.

Укладення відповідачем додаткової угоди № 3 від 27 березня 2013 року призвело до негативних наслідків, що виразились у додаткових витратах, покладених судом на позивача. У діях відповідача, як вважає заявник, наявні всі умови для притягнення його до відповідальності за завдану позивачу шкоду на підставі статті 1166 ЦК України, а саме: неправомірність поведінки відповідача, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та наявною шкодою.

Зазначив, що суди попередніх інстанцій не дослідили постанову Вищого господарського суду України від 18 серпня 2016 року у справі № 903/1197/15 за позовом ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» до ПП «Айслаг» про визнання недійсними договорів, у тому числі і додаткової угоди № 3 від 27 березня 2013 року.

Позиція інших учасників справи

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Зазначив, що ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не подано розрахунків шкоди та доказів, які б свідчили про наявність шкоди, завданої підприємству, натомість матеріали справи містять докази про те, що заборгованість у підприємства перед ПП «Айслаг» відсутня. Вказував, що реальних збитків підприємство не понесло, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 1 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої і апеляційної інстанцій

Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», а саме працював на посаді директора в період з 8 серпня 2008 року по 20 листопада 2013 року.

10 жовтня 2008 року ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ПП «Айслаг» укладений договір № 267/48 на поставку нафтопродуктів, який на час розгляду справи судами попередніх інстанцій не оспорений.

8 квітня 2011 року, 26 березня 2013 року та 27 березня 2013 року до вказаного договору поставки нафтопродуктів ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ПП «Айслаг» укладені додаткові угоди №№ 1, 2, 3 відповідно, які є невід`ємною частиною цього договору.

Суди встановили, що рішенням господарського суду Волинської області від 14 жовтня 2014 року, ухваленим за позовом ПП «Айслаг» до ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», з останнього стягнено заборгованість за договором поставки № 267/48 від 10 жовтня 2008 року у сумі 2 532 907,12 грн з яких: 1 391 157,11 грн основного боргу, 1 119 343,55 грн - 60% річних за прострочення виконання зобов`язання, 22 406,46 грн пені та 51 106,27 грн судових витрат.

Рішенням господарського суду Волинської області від 23 лютого 2016 року, ухваленим за позовом ПП «Айслаг» до ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», з останнього стягнено заборгованість за договором поставки № 267/48 від 10 жовтня 2008 року у сумі 1 429 194,16 грн, з яких: 802 678 грн - 60% річних за прострочення виконання зобов`язання, 626 515,56 грн інфляційних втрат, 21 437,91 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Статтею 130 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення, покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише у межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Статтею 134 КЗпП України визначено випадки, коли працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, завданої з їх вини підприємству, установі, організації, а саме: між працівником та підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості та інших цінностей, переданих йому для збереження або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоду завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції); відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків, службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць.

ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», обґрунтовуючи позов, посилалось на правові підстави, визначені статтею 1166 ЦК України та статтями 65, 89 ГК України, вважаючи стягнені судовими рішеннями суми збитками, які завдані неефективним управлінським рішенням відповідача як органу управління підприємством, і тому не є дисциплінарною відповідальністю керівника, а є деліктною шкодою, що відшкодовується за правилами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Встановивши, що даний спір виник між сторонами у трудових правовідносинах, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову про відшкодування шкоди на підставі статті 1166 ЦК України, оскільки така відповідальність особи застосовується у деліктних правовідносинах.

Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами ЦК України та ГК України, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, які обґрунтовано вважали безпідставним стягнення з відповідача шкоди на підставі статті 1166 ЦК України, яка не застосовується до трудових правовідносин.

Посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій змісту постанови Вищого господарського суду України від 18 серпня 2016 року у справі № 903/1197/15 за позовом ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» до ПП «Айслаг» про визнання недійсними договорів, у тому числі і додаткової угоди № 3 від 27 березня 2013 року, не свідчать про порушення цивільного процесуального законодавства, оскільки матеріли справи такої постанови не містять.

Доводи касаційної скарги про завдання діями відповідача реальних збитків ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» відхиляються касаційним судом, оскільки позивачем не надано доказів виконання вказаних рішень судів про стягнення заборгованості.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»); оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник О. В. Ступак