провадження № 2-о/520/300/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Літвінової І.А.

секретар судового засідання - Молодов В.С.

за участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу № 520/15314/19 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Заінтересована особа у справі - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України. В обґрунтування заяви ОСОБА_2 вказує, що вона приходиться донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Севастополь, яке входить до складу тимчасово окупованої території України. Заявник зазначає, що зареєструвати факт смерті батька в органах РАЦС України вона не може, оскільки документи про смерть ОСОБА_3 були видані на тимчасово окупованій території та не створюють правових наслідків. Зважаючи на наведене, заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3 в судовому порядку.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 заяву підтримала та просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає суду провести розгляд справи по суті заявлених ОСОБА_2 вимог.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 294 ЦПК України, встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

За правилами частини другої статті 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

За приписами частин першої та другої статті 294 ЦПК України, - під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України регламентовані статтею 317 ЦПК України, положеннями частини першої якої встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Тобто, передумовами для звернення до суду із відповідною заявою є доведеність факту віднесення території, на якій сталася смерть до тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України та те, що особа, яка звертається є родичом померлого.

Заявник вказує, що померлий ОСОБА_3 , 1964 р.н. приходиться батьком заявнику, і що смерть ОСОБА_3 настала у м. Севастополь, Україна.

На підтвердження родинних відносин заявником надані: свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в графі батько зазначений ОСОБА_3 (серія НОМЕР_1 ); повторне свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 , яким підтверджена зміна прізвища ОСОБА_5 на « ОСОБА_5 » після укладення шлюбу 28 квітня 2007 року з громадянином України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі зроблено відповідний актовий запис за № 212.

Родинні відносини заявника ОСОБА_2 з ОСОБА_3 є підтвердженими.

Сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначена тимчасово окупованою територією відповідно до ст. 3 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку ст.1 цього Закону є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Наведене підтверджує додержання заявником умов, визначених частиною першою статті 317 ЦПК України.

На підтвердження того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Севастополь заявник ОСОБА_2 надала копію паспорта померлого, «Свидетельство о смерти», «медицинское свидетельство о смерти», «Справку о смерти», при досліджені яких судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Річки, Білопільського району, Сумської області.

25 серпня 2000 року Ленінським РВ УМВС України в місті Севастополі на ім`я ОСОБА_3 було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 . Згідно із відміткою у паспорті місце проживання ОСОБА_3 з 2007 року значилося зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Медичним свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 27.02.2019 року за підписом лікаря - патологоанатома Грач Н.І. , підтверджено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 о 23 год. 15 хв.; причина смерті: серцева недостатність застійного характеру, постінфарктний кардіосклероз. Довідкою № С-00678, виданою 27.02.2019 року, також підтверджується дата смерті ОСОБА_3 - 26 ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

27 лютого 2019 року видано «Свидетельство о смерти», серії НОМЕР_5 . Органом видачі значиться «99200004 Отдел записи актов гражданського состояния Ленинского района города Севастополя Управления ЗАГС города Севастополя», яким складено запис акту про смерть за № 6.

Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 1207-VII встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Лоізіду проти Туреччини», «Кипр проти Туреччини»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», «Іласку та інші проти Молдови та Росії»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Отже, встановлюючи факт смерті ОСОБА_3 суд вважає за можливе прийняти в якості доказів документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 13, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх видання.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064.

Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22.11.2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час.

Державна реєстрація факту смерті ОСОБА_3 без рішення суду не є можливою.

Встановлення факту смерті громадянина України необхідне для забезпечення введеного в Україні правового порядку регулювання правових наслідків смерті фізичної особи.

Враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , дійсно помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Севастополь, Україна.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

У частині сьомій статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

За правилами частини четвертої статті317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Аналогічні положення містяться і в п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст. 4, 13, 19, 89, 263-265, 268, 273, 293, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (паспорт громадянина України: НОМЕР_6 , виданий Ленінським РВ УДМСУ в місті Севастополі; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України (65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 30Б) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця с. Річки Білопільського району Сумської області, який був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 ( Україна) , та помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Севастополь, Україна.

Рішення суду є підставою для державної реєстрації смерті особи та підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення негайно направити заявнику та заінтересованій особі.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня отримання його копії до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Літвінова І. А.