РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/5323/17

Провадження № 22-ц/4815/666/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне

Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління

Міністерства оборони України,

третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Квасилівської селищної ради

Рівненського району Рівненської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року у складі судді Остапчук Л.В., ухвалене в м. Рівне об 11 год. 56 хв., повний текст якого складено 23.11.2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Квасилівської селищної ради, в обґрунтування якого вказував, що відповідно до наказу № 3 Рівненської квартирно-експлуатаційної частини району від 20.01.1994 року він був прийнятий на посаду начальника сантехгосподарства, у зв`язку з чим згідно наказу від 04 жовтня 2005 року йому було надано двокімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 19.12.2005 року на підставі рішення виконкомом Квасилівської селищної ради видано ордер на жиле приміщення № 69 на всю його сім`ю, крім того, він перебуває на квартирному обліку в загальній черзі за № 85 для поліпшення житлових умов і надання жилих приміщень. Звернувшись до КЕВ у м. Рівне із заявою про виключення вищезгаданої квартири з числа службових йому було відмовлено, тому він звернувся з позовом до суду і просив зобов`язати КЕВ м. Рівне Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління МО України належно оформити та подати до виконавчого комітету Квасилівської селищної ради клопотання про виключення із числа службових квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року вказаний позов задоволено повністю. Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України належно оформити та подати до Виконавчого комітету Квасилівської селищної ради клопотання про виключення із числа службових квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване конституційно гарантованим правом особи на житло і обґрунтовано тим, що позивач та його сім`я мають право на отримання квартири для постійного проживання та виключення її зі службового фонду Міноборони України, оскільки ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку, інше житло в нього відсутнє, тривалий час разом із сім`єю проживає у спірній квартирі, яка має статус службової, сплачує квартирну плату, комунальні платежі, за власні кошти підтримує квартиру у належному стані, проводить її ремонти. Судом також враховано, що більша частина квартир у будинку, де проживає позивач із сім`єю, виведена із службового житлового фонду, а тому відмова відповідача виключити квартиру, в якій проживає позивач, із числа службових порушує право останнього на одержання у безстрокове користування житла та його приватизацію.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що відповідач не є власником службового житла, а лише балансоутримувачем, тоді як власником службового житла є Міністерство оборони України. Додає, що будь-які рішення щодо виключення житла із числа службового приймаються Міністерством оборони України, а не відповідачем, оскільки це є житловий фонд Міністерства оборони України. Зазначає, що позивач не є військовослужбовцем чи особою, звільненою у запас або відставку, на квартирному обліку у Міністерстві оборони України не перебуває, а тому доводи представника відповідача про відсутність підстав для виключення зазначеної квартири з числа службових є обґрунтованими. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи з 21 січня 1994 року на посаді начальника сантехгосподарства Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, що підтверджується наказом КЕЧ № 3 від 20 січня 1994 року та не заперечується сторонами.

Наказом начальника Рівненської КЕЧ району № 98 від 04 жовтня 2005 року ОСОБА_1 надано у встановленому порядку двокімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).

На підставі рішення виконкому Квасилівської селищної ради від 19 грудня 2005 року № 258 ОСОБА_1 та його сім`ї, яка складається з нього, його дружини та сина, видано ордер на жиле приміщення № 69 (а.с. 8).

Довідкою Квасилівської селищної ради від 16 червня 2016 року № 1629 підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в загальній черзі для поліпшення житлових умов і надання жилих приміщень під № 85 при виконавчому комітеті Квасилівської селищної ради (а.с. 9).

Як вбачається із Витягу з протоколу № 21 засідання профспілкового комітету КЕВ м.Рівне від 05 вересня 2016 року, вирішено клопотати перед командуванням КЕВ м.Рівне про виключення із числа службової квартири АДРЕСА_1 , враховуючи вимоги Положення «Про надання службових житлових приміщень», стаж роботи та характеристики ОСОБА_1 (а.с. 10).

Листом начальника КЕВ м.Рівне № 2004 від 17 жовтня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо виключення із числа службової квартири АДРЕСА_1 відмовлено (а.с.11).

Спірні правовідносини в даній справі врегульовані, зокрема, Житловим кодексом Української PCP, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкцією, «Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України», затвердженим наказом Міноборони України від 03 лютого 1995 року № 20 (зі змінами), «Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР», затвердженими Постановою Ради Міністрів УРСР та Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 (зі змінами), Положенням «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 (зі змінами).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної вмісті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

За приписами ч. 2 п. 11 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 р., виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Механізм та порядок виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України регулюється також положеннями Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011року.

Пунктом 2.2. зазначеної Інструкції передбачено, що всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (із) числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення включається (виключається) до (із) числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь.

Згідно пункту 3.5 Інструкції, для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України».

Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача прийняти рішення про виключення із числа службових квартири, в якій він проживає із сім`єю, позивач покликався на гарантоване Конституцією України право громадянина на житло, на норми Житлового кодексу України, які гарантують заборону виселення осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове житлове приміщення, не менш як десять років, без надання іншого житлового приміщення, вказуючи також і на порядок виключення із числа службових квартир. Разом з тим, позовна заява не містить доводів про те, що відповідач ставить питання про виселення позивача і його сім`ї із займаного помешкання чи іншим чином порушує їхнє право на проживання у службовій квартирі, а позовна заява зводиться до зобов`язання відповідача змінити правовий статус спірної квартири, виключивши її із службового житлового фонду. При цьому, жодної правової норми, яка б встановлювала обов`язок власника службового житлового приміщення виключити службову квартиру із службового житлового фонду, позивачем не наведено.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що оскільки в чинному законодавстві України відсутні правові норми, які зобов`язували б власника житлового приміщення, яке належить до службового житлового фонду, виключити його із цього фонду, а сам лише факт довгострокового проживання особи в службовому житловому приміщенні не є підставою для виключення його із числа службових, то позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з наведеним, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України підлягає до стягнення судовий збір, сплачений ним за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 1 153,50 грн. (а.с. 61).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Квасилівської селищної ради про зобов`язання оформити та подати клопотання про виключення із числа службових квартир відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 710) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (вул.Чернишова, № 8, м.Рівне, код ЄДРПОУ 08005801) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 153 (одна тисяча сто п`ятдесят три) гривні 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис ОСОБА_2 .

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н.М.