ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/1100/19

Головуючий у першій інстанції - Павленко О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1321/19

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення рішення суду - смт. Ріпки,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 15 серпня 2019 року.

У С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 14 971,61 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 липня 2014 року між банківською установою та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір на суму 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30 квітня 2019 року виникла заборгованість у сумі 14 971,61 грн, з яких: 214,83 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10 867,66 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 700 грн пені та штрафи: 500 грн (фіксована частина) і 689,12 грн (процентна складова). Відсотки, пеня та штрафи нараховані відповідно до п.п. 2.1.1.12.2.1, 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Заочним рішенням від 15 серпня 2019 року Ріпкинський районний суд позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2014 року в розмірі 214,83 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту дослідження всіх фактичних обставин справи, просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості з відсотків за користування кредитом і неустойки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги у повному обсязі, залишивши в іншій частині судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Представник позивача зазначає, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, що узгоджується з приписами ч. 1 ст. 1048, ст. 1054 ЦК України та ст. 49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», отже районний суд не мав жодних правових підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Указує, що за розрахунком заборгованості за весь період користування кредитною карткою відповідачем сплачувалися кошти за користування кредитом, що свідчить про те, що процентна ставка була узгоджена сторонами.

Наголошує на тому, що оскаржуваним рішенням суд не лише призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та в цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Указує, що судом проігнорована та обставина, що ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Посилається, що у разі неправильного здійснення банком відповідного розрахунку заборгованості по процентам, суд вправі самостійно визначити суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, а у разі неможливості з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму - зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Звертає увагу на те, що після отримання картки за умовами укладеного договору ОСОБА_1 здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, отже відповідач не лише отримав кредитку картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості.

Апеляційна скарга також містить доводи про те, що посилання суду у своєму рішенні на правову позицію, висловлену ВС у постанові від 03 липня 2019 року у справі 14-131цс19, є помилковим, оскільки відповідач, як позичальник, не заперечував факту ознайомлення з Умовами та Правилами чи Тарифами, та не доводив, що його було ознайомлено з іншими Умовами та Правилами, і не заперечував будь-яким чином зміст таких умов.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не оспорюється фактичне отримання і використання грошових коштів та невиконання ним у добровільному порядку кредитних зобов`язань, тому, з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК України, визнав на необхідне стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 214,83грн.

Районний суд констатував, що наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підтверджень, що саме ці умови відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, укладаючи кредитний договір, отже цей факт не може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих йому умов та приєднання до оспорюваного договору. Також відсутні докази і того, що вказаний документ на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки та штрафів, та саме у зазначеному у цьому документі розмірах і способу нарахування, у зв`язку з чим суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої позивачем суми відсотків, комісії, пені та штрафів.

З наведеним висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 02 липня 2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8).

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 9, 10-33).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» у мотивування своїх вимог зазначало, що підписана ОСОБА_1 анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку є підтвердженням оформлення договору та отримання кредитних коштів. У зв`язку з недотриманням позичальником взятих на себе зобов`язань виникла заборгованість за кредитом.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 30 квітня 2019 року заборгованість становила 14 971,61 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 214,83 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 10 867,66 грн, 2 700 грн заборгованості за комісією та 1 189,12 грн штрафів (а.с. 6-7).

Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України).

Задовольняючи частково заявлені банком вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про існування між сторонами зобов`язальних відносин, а відтак - необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за тілом кредиту.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок хибним, зважаючи на таке.

На підтвердження вимог про стягнення кредитної заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» надані анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02 липня 2014 року та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 6, 7-8).

Проте зазначена анкета-заява не підтверджує наміру відповідача отримати саме кредитну картку, про що свідчить відсутність необхідної відмітки у графі «Картка «Універсальна» (або в іншій графі щодо інших кредитних карток) та суми бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою «Універсальна».

Хоча анкета-заява містить запис про те, що відповідач ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, проте зазначене, на думку апеляційного суду, не свідчить автоматично про виникнення кредитних зобов`язань між сторонами на тих умовах, про які стверджує банк у позові.

Матеріали справи не містять копії кредитного договору або анкети-заяви від 02 липня 2014 року б/н, на які посилається банк, що засвідчували б бажання позичальника отримати кредитні кошти саме на умовах дії кредитної картки «Універсальна», а також відповідних доказів про отримання відповідачем кредитних коштів саме за цим договором. Зважаючи на наведене, наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що не містить підпису відповідача, доказом, який би засвідчував бажання ОСОБА_1 отримати кредитні кошти, бути не може.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту видачі відповідачу кредитної картки із зазначенням терміну її дії, користування позичальником кредитними коштами (або часткового погашення кредиту), відкриття відповідного рахунку, виписки по рахунку кредитної карти на ім`я ОСОБА_1 з детальною інформацією про рух грошових коштів на рахунку за відповідний період часу, фото відповідача з продуктом (кредитною карткою) банку, який видавався останньому 02 липня 2014 року. Фактично позивач додав до позовної заяви на підтвердження вимог лише наведену вище беззмістовну щодо даного спору анкету-заяву та розрахунок заборгованості.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд у своєму рішенні зазначив, що відповідачем не оспорюється той факт, що він дійсно фактично отримав від позивача та використовував грошові кошти і в добровільному порядку не повернув їх у повному обсязі, а також не погасив заборгованість.

Таке посилання районного суду, на думку колегії суддів, є необґрунтованим, оскільки жодних заяв з боку відповідача з наданими поясненнями щодо заявлених позовних вимог матеріали справи не містять. У той же час, відсутність у матеріалах справи відзиву ОСОБА_1 на позов не може достеменно свідчити про ті наведені обставини, які зазначені у судовому рішенні.

На думку апеляційного суду, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено факт користування відповідачем кредитною карткою на зазначених позивачем умовах, обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядок та розмір нарахування відсотків, штрафних санкцій, тощо. Отже, обставини даної справи не дозволяють зробити висновок про виникнення між сторонами зобов`язальних відносин, які витікають з кредитного договору б/н від 02 липня 2014 року, як на цьому наполягає позивач, звертаючись до суду, а мають іншу правову природу.

Наголошуючи у апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, а отже суд мав задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі, банк залишив поза увагою те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і у своєму рішенні суд зобов`язаний встановити фактичні обставини справи з посиланням на докази, на підставі яких встановлені ці обставини, та оцінити надані сторонами докази.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Отже, з огляду на те, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, саме на банк покладається обов`язок дотримання вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» при укладенні правочину з певним обмеженням дії принципу свободи цивільного договору зі сторони кредитора.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України вийти за межи апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції невірно встановлено правову природу відносин, що виникли між сторонами. Ураховуючи наведене вище, заявлені АТ КБ «ПриватБанк» вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 02 липня 2014 року є безпідставними через їх недоведеність, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Беручи до уваги неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, апеляційний суд, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 4 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 31 жовтня 2019 року.

Головуюча: Судді: