Справа № 500/4732/19
Провадження № 2/500/2606/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Пащенко Т.П.,

за участю секретаря - Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за законом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 стала ОСОБА_2 , дружина померлого, та доньки померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . На звернення позивачки до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончарової О.С. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстроване у встановленому законодавством порядку за спадкодавцем.

В судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Відповідачки в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяви, в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили справу розглянути за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 09.08.2018 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №1088 (а.с.4).

Спадкоємцю ОСОБА_4 належить житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 на підставі договору забудови від 10.07.1970 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Уманець Н.І. в реєстрі №2-3673, що підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 19.03.2019 року №390 (а.с.5).

Крім того, згідно цієї довідки житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 побудований у 1975 році є завершений будівництвом, згідно листа №12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України об`єкти, які були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають. Відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011 року №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року» житлові будинки збудовані до 05.08.1992 року не підлягають до здачі в експлуатацію. Враховуючи вищевикладене, об`єкт нерухомості, розташований по АДРЕСА_1 є житловим будинком з надвірними спорудами завершеного будівництвом та не підлягає до здачі в експлуатацію.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вказаний житловий будинок, що підтверджується матеріалами спадкової справи №91/2018, заведеної приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. 06.11.2018 року (а.с.53-107).

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №53960764 від 06.11.2018 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 відсутня.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим 21.05.1971 року (а.с.19), доньки ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 10.11.1977 року (а.с.18) та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 30.06.1972 року (а.с.20).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого 01.03.1997 року (а.с.23), після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_4 фактично прийняла, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, проживала та була зареєстровані разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено відомостями домової книги (а.с.24-27) та паспорту громадянина України (а.с.29).

Крім того, ОСОБА_1 21.02.2019 року звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гончарової О.С. із заявою про фактичне прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 21.02.2019 року, спадкова справа №91/2018, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Інші спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гончарової О.С. письмові заяви про те, що від прийняття спадщини після ОСОБА_4 відмовляються, що підтверджується матеріалами спадкової справи №91/2018.

На звернення позивачки до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гончарової О.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, їй було відмовлено, оскільки право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстроване у встановленому законодавством порядку за спадкодавцем (а.с.28).

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно Договору забудови від 10.07.1967 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, реєстр №2-3673 ОСОБА_4 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.9). Крім того, відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 10.10.2019 року №525 об`єкт нерухомості, розташований по АДРЕСА_1 є житловим будинком з надвірними спорудами завершеного будівництвом та не підлягає до здачі в експлуатацію.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У відповідності до роз`яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачки визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст.81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , про визнання права власності на спадкове майно за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 09 січня 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_7 », в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.П.Пащенко