Справа № 522/4073/19
Номер провадження 2/522/5013/19
23 жовтня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси в складі
головуючого судді Шенцевої О.П.
за участю секретаря Соболевої О.М,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) про стягнення суми боргу за договором позики,
12 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якому просив суд стягнути борг за договором позики від 20.12.2018 року в розмірі 396 530,53 гривні з урахуванням 3% річних від простроченої суми боргу станом на 11.03.2019 року та стягнути судові витрати по справі.
Відповідач в судові засідання не з`являвся з невідомої причини, був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання.
Представник позивача надав заяву, згідно з якою не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а тому можливо вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами в порядку заочного розгляду.
Судом встановлено, що 20 грудня 2018 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 200 000,00 доларів США, що еквівалентно 5 543 400,00 гривень згідно з курсом НБУ на 20.12.2018, на підставі укладеного між сторонами договору позики від 20.12.2018 року.
Окрім цього, 20 грудня 2018 року ОСОБА_2 було складено розписку щодо отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 200 000,00 доларів США.
Відповідно до п. 2.2 договору позики вся сума позики підлягає поверненню не пізніше 31 грудня 2019 року включно, відповідно до наступного графіку: до 31 січня 2019 року відповідач був зобов`язаний повернути 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США, а до 28 лютого 2019 року - 10 000,00 (десять тисяч) доларів США, а надалі до кінця кожного місяця по 18 500,00 (вісімнадцять тисяч п`ятсот) доларів США.
Пункт 3.1 договору передбачає обов`язок відповідача повернути суму позики після спливу строку, вказаного у п. 2.2 договору позики. А про часткове повернення суми позики робиться відмітка на розписці або видається розписка про отримання грошових коштів згідно з п. 3.4.1 договору позики.
Позивач вказує, що станом на 11.03.2019 відповідач не повернув позивачу грошові кошти в розмірі 15 000,00 доларів США.
Суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.
Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
У сторін по справі виниклі правовідносини, які є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно матеріалів позовної заяви, позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу грошові кошти, вказані в договорі, а відповідач зобов`язався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконав.
Суд приймає вказані договір та розписку в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового зобов`язання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував.
Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1 стаття 1046 ЦК України).
Дана особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем була надана боргова розписка.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у відповідача виникли боргові зобов`язання перед позивачем. Між сторонами укладено договір позики у письмовій формі, а на підтвердження факту отримання грошових коштів позичальником видано розписку, згідно з якою позичальник зобов`язується повернути кошти у встановлені сторонами строки.
Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на користь позивача частини боргу за договором позики від 20.12.2018 року з урахуванням 3% річних від простроченої суми боргу.
Судом встановлено, що зобов`язання визначені в іноземній валюті.
Частина позики, що підлягала поверненню на момент звернення до суду, становить 15 000,00 доларів США.
Три відсотки річних від простроченої частини боргу в розмірі 5 000 доларів США, яка мала бути повернута до 31.01.2019 року, дорівнюють 108,90 доларам США.
Три відсотки річних від простроченої частини боргу в розмірі 10 000 доларів США, яка мала бути повернута до 28.02.2019 року, дорівнюють 194,79 доларам США.
Таким чином, три відсотки річних від всієї простроченої суми становлять 303,69 долари США.
Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати з оплати судового збору у розмірі 5937,56 гривень.
Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України; ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) частину боргу за договором позики від 20.12.2018 року у розмірі 15 000 доларів США та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 303,69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення судового рішення еквівалентно 380 214,06 гривням.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 5937,56 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя