ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Херсон

Справа №6654/873/18

Провадження №22ц/819/1062/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

суддів: Вейтас І.В.,

Приходько Л.А.,

секретар судового засідання: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сіянка В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договору шляхом виключення записів з реєстру,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Петряєва В.В., звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якій просила припинити іпотеку шляхом виключення запису з реєстру іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна: житлового будинку, загальною площею 103,2 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , який переданий в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору №645 від 22 лютого 2008р. та трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка передана в іпотеку відповідачу на підставі договору № 2135 від 13 червня 2008р.

Позов мотивований тим, що вказаним нерухомим майном було забезпечено виконання зобов`язань за кредитними договорами №0 та №0, які начебто були укладені між нею та ПАТ «УкрСиббанк». Однак, при розгляді справ за позовами банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за цими кредитними договорами, рішеннями Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 та 20 липня 2012 року встановлено, що договори позивач не підписувала, грошові кошти за ними не отримувала, а тому обов`язок щодо їхнього повернення в неї відсутній, у зв`язку із чим у задоволенні вимог банку було відмовлено.

Позивач вважає, що наведеними судовими рішеннями фактично встановлено неукладення кредитних договорів між сторонами через недотримання форми, що свідчить про їхню нікчемність та виключає наявність у позивача зобов`язань перед ПАТ «УкрСиббанк». Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, яке відсутнє, ОСОБА_1 просила задовольнити пред`явлені нею позовні вимоги.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що позивач не укладала з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір від 22 лютого 2008 року, що підтверджено судовим рішенням від 20 липня 2012 року, відповідно до якого, на підставі висновку експерта НДЕКЦ при УМВС України в Херсонській області №409 від 26 квітня 2010р., встановлено, що ОСОБА_1 не підписувала договір № та не отримувала грошові кошти, а підписи у договорі від її імені зроблені іншою особою, що свідчить про нікчемність цього правочину, який не потребує окремого визнання його недійсним.

На думку апелянта, суд не врахував положення ст.3, 17 Закону України «Про іпотеку» про те, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання.

Оскільки кредитний договір №0 від 22 лютого 2008 року є нікчемним, то є підстави для застосування судом наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання іпотеки припиненою шляхом виключення записів з реєстру іпотек.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 09 квітня 2019 року без змін.

Відповідач зазначив, що нотаріально посвідчені договори іпотеки від 22 лютого та 13 червня 2008 року, за якими нерухоме майно передано в іпотеку банку, є чинними та не оспорюваними, а відтак діє презумпція правомірності цих правочинів, а набуті за ними права та обов`язки підлягають виконанню.

Хоча судовими рішеннями й встановлено, що ОСОБА_1 не підписувала кредитні договори, проте позичальник деякий час виконувала зобов`язання за договорами, здійснювала платежі по поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитом, що свідчить про наявність волевиявлення на укладення кредитних договорів.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник адвокат Петряєв В.В. просили апеляційну скаргу задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Представник АТ «УкрСиббанк» до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Заслухавши доповідача, позивача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (майновим поручителем).

Частиною п`ятою статті 3 Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 23 Закону визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Судом встановлено, що 22 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки. За умовами договору ОСОБА_1 та інші майнові поручителі в забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №0 від 22 лютого 2008р., укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», передали в іпотеку належний їм на праві власності (кожен по 1/4 частині) житловий будинок АДРЕСА_3 .

Також, на виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 13 червня 2008р., того ж дня, між банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого виступала належна іпотекодавцю трикімнатна квартира АДРЕСА_4 .

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 липня 2012 року в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0, укладеного 13 червня 2008 року було відмовлено. Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що ОСОБА_1 кредитний договір не укладався, у зв`язку з чим грошові зобов`язання нею не порушувались та вона не повинна нести відповідальність за невиконання умов договору.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 липня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено у стягненні з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за договором №0 від 22 лютого 2008 року. Свою позицію суд мотивував тим, що відповідач не підписувала кредитний договір та не отримувала по ньому кредитних коштів, а відтак в неї відсутній обов`язок щодо їх повернення.

Звернувшись до суду з вимогами про припинення іпотек шляхом виключення записів з реєстру іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна, позивач посилається на нікчемність кредитних договорів, укладених від її імені, від 22 лютого та 13 червня 2008 року у зв`язку з недотримання вимог щодо письмової форми договору (ст.207, 1055 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що посилання на нікчемність кредитного договору не є безумовною підставою для визнання нотаріально посвідчених договорів іпотеки припиненими з огляду на правомірність цих правочинів.

Крім того, суд правильно вказав, що зі змісту договорів іпотеки встановлено, що позивачем в іпотеку було передано лише належну їй 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_3 . Інші 3/4 частини цього майна, як і трикімнатна квартира АДРЕСА_4 передані в іпотеку майновими поручителями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інформації щодо спадкоємців померлого суду не надано.

Під час розгляду справи позивач не довела, що вона є спадкоємцем прав та обов`язків ОСОБА_2 та відповідно набувала статус іпотекодавця за належним померлому майном. Також позивач не надала в судах першої та апеляційної інстанціях доказів на підтвердження наявності у неї повноважень на пред`явлення вимог від імені іпотекодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, перевіривши доводи скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 04 липня 2019 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: І.В. Вейтас

Л.А. Приходько