Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 липня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альона Петрівна про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

30.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альона Петрівна про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат ОСОБА_3 . Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 243/400 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заповіту ОСОБА_3 не залишав, спадкоємців за законом першої та другої черг немає.

У третю чергу право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , має вона, за правом представлення замість свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 рідного дядька ОСОБА_3 , а також рідна тітка спадкодавця ОСОБА_2 ( відповідач по справі).

Протягом визначеного чинним законодавством шестимісячного строку, вона звернулась до державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Однак, 30 жовтня 2018 року отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2311/02-31.

Зі змісту даної постанови вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли вона - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, внаслідок непроведения співвласниками реєстрації права власності на частки будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення суду за 2005 рік, нотаріус не може визначити розмір частки житлового будинку, яка належала померлому ОСОБА_3 і є спадковим майном. Крім того, нотаріус вказала на наявність спору між спадкоємцями, що також позбавляє її можливості видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно довідок КП КОР «Південне БТІ» від 11.04.2012 № 05409 та від 10.04.2018 № 1366 будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності:1/3 частина - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право наспадщину від 18.08.1977р. № 2-7283;1/2 частина - ОСОБА_3 , з яких 1/3 частина - на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.1978 р. № 3417 та 17/100 частин - на підставі свідоцтва про право власності від 14.11.1969 року;17/100 частин - ОСОБА_6 на підставі ухвали Білоцерківського міського суду від 21.03.2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 - мій дідусь - батько мого батька ОСОБА_4 та батько ОСОБА_6 і відповідачки ОСОБА_2 .

З приводу спадкування належної ОСОБА_7 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 існував спір, що вирішувався судом.

Так, рішенням Апеляційного суду Київської області від 26.07.2005 року у справі № 22А-2181/2005 за ОСОБА_6 було визнано право на 7/16 частин спадкової 1/2 частини будинку, а за ОСОБА_2 - право на 1/16 частину спадкової 1/2 частини будинку.

Після цього рішення суду частка ОСОБА_6 в будинку становила 243/400 частин (17/100 частин на підставі ухвали Білоцерківського міського суду від 21.03.2001 року + 7/16 частин на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 26.07.2005 року).

Однак, ОСОБА_6 , як і ОСОБА_2 , не провели державну реєстрацію своїх прав на частки згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 26.07.2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла і спадщину у вигляді права власності на 243/400 частин будинку АДРЕСА_1 прийняв її син - ОСОБА_3 , який також не оформив до кінця правовстановлюючі документи на це спадкове майно і ІНФОРМАЦІЯ_5 помер.

Таким чином, до спадкування нею та відповідачкою ОСОБА_2 підлягає частка в розмірі 243/400 частин будинку АДРЕСА_1 - по 243/800 частин будинку кожною (243/400 : 2).

Також 1/3 частина будинку залишається на праві власності за ОСОБА_5 та 1/16 частина будинку - за ОСОБА_2 . В сумі ці частки: 1/3 ( ОСОБА_5 ), 243/800 (моя), 243/800 і 1/16 (відповідачки) складають одну цілу будинку.

Положення статей 1216-1218, 1221, 1223, 1225, 1258, 1263, 1266, 1267, 1268, 1269, 1270, 1278 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватись за законом та за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від їх прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько і тітка спадкодавця. Двоюрідні брати та сестри спадкоємця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живі на час відкриття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» містить рекомендації про те, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно не приведені у відповідність попередніми власниками - вона не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі і змушена звертатись з даним позовом та визнавати своє право власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування в судовому порядку.

Просила суд визнати за нею право власності на 243/800 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її двоюрідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2-5).

Ухвалою судді від 28 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.( а. с. 59-60 ).

Ухвалою суду від 27 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду ( а. с. 79-80).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилися, надала до суду заяву, яка отримана судом 08.07.2019 року за вх. № 24331, в якій остання просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечували щодо заочного розгляду справи ( а.с. 103 ).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином.08.07.2019 року за вх. № 24327 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_8 , яка діє на підставі ордеру, в якій остання просила справу розглядати без участі відповідача та її представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі. ( а. с.104 ).

Третя особа в судове засідання не з`явилася, по час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином. 01.07.2019 року до суду надійшов лист за вх. 23256, в якій Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області просила слухати справу без представника нотаріальної контори та на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 01.02.2018 року (а.с. 54).

Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 243/400 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заповіту померлий ОСОБА_3 не залишав, спадкоємців за законом першої та другої черги у нього немає.

За приписами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У силу ст. ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1263 ЦК України, третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Згідно ч. 4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як вбачається судом із свідоцтва про укладення шлюбу від 28.10.1983 року, дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_1 « ОСОБА_9 » (а.с. 43).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, дівоче прізвище ОСОБА_10 « ОСОБА_11 ».

З свідоцтва про народження ОСОБА_12 від 25.04.1963 року, вбачається, що остання народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 , а її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_13 ( а.с. 45).

Оглянувши свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 19.03.1968 року, встановлено, що матір`ю ОСОБА_14 є ОСОБА_6 (а.с. 53).

Згідно копії свідоцтва про народження № НОМЕР_3 від 1937 року батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_15 , а згідно свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 1931 року батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_3 та ОСОБА_15 .

Отже, судом встановлено, що позивач є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_3 , спадкоємцем третьої черги за законом та має право на спадкування за правом представлення свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 47).

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Позивач прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, у зв`язку з чим Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою Київської області була заведена спадкова справа щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 за № 75/2018.

Проте, згідно постанови нотаріуса від 30.10.2018 р. № 2311/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину(а.с. 22-23).

Зі змісту даної постанови вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Однак, внаслідок непроведения співвласниками реєстрації права власності на частки будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення суду за 2005 рік, нотаріус не може визначити розмір частки житлового будинку, яка належала померлому ОСОБА_3 і є спадковим майном. Крім того, нотаріус вказала на наявність спору між спадкоємцями, що також позбавляє її можливості видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно довідок КП КОР «Південне БТІ» від 11.04.2012 № 05409 та від 10.04.2018 № 1366 будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності:1/3 частина - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право наспадщину від 18.08.1977р. № 2-7283;1/2 частина - ОСОБА_3 , з яких 1/3 частина - на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.1978 р. № 3417 та 17/100 частин - на підставі свідоцтва про право власності від 14.11.1969 року;17/100 частин - ОСОБА_6 на підставі ухвали Білоцерківського міського суду від 21.03.2001 року № 2-869, зареєстровано в БТІ реєстровий № 772. (а.с. 24, 25).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , який є дідусем позивача та батьком її батька ОСОБА_4 та ОСОБА_16 і відповідачки ОСОБА_2 .

З приводу спадкування належної ОСОБА_7 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 існував спір, що вирішувався судом.

Так, рішенням Апеляційного суду Київської області від 26.07.2005 року у справі № 22А-2181/2005 за ОСОБА_6 було визнано право на 7/16 частин спадкової 1/2 частини будинку, а за ОСОБА_2 - право на 1/16 частину спадкової 1/2 частини будинку.

Після цього рішення суду частка ОСОБА_6 в будинку становила 243/400 частин (17/100 частин на підставі ухвали Білоцерківського міського суду від 21.03.2001 року + 7/16 частин на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 26.07.2005 року).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , як і ОСОБА_2 , не провели державну реєстрацію своїх прав на частки згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 26.07.2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла і спадщину у вигляді права власності на 243/400 частин будинку АДРЕСА_1 прийняв її син - ОСОБА_3 , який також не оформив до кінця правовстановлюючі документи на це спадкове майно і ІНФОРМАЦІЯ_5 помер.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право власності на 243/800 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її двоюрідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після оформлення, належним чином всіх документів на житловий будинок АДРЕСА_1 частки будуть розподілятись наступним чином: за ОСОБА_5 1/3 частина(що в процентному співвідношенні становить 33%) на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-7283 від 18.08.1977 року, виданого Білоцерківською державною нотаріальною конторою; за ОСОБА_2 1/16 ( що в процентному співвідношенні становить 6,25 %) на підставі рішення Білоцерківського міського суду від 26.05.2005 року + 243/800 частини (що в процентному співвідношенні становить 30,375 %) спадщини за ОСОБА_3 ; за ОСОБА_1 + 243/800 частин(що в процентному співвідношенні становить 30,375%), спадщина за ОСОБА_3 , що разом буде становити одну цілу будинку (33%+6,25%+30,375%+30,375 %= 100%).

Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою, позивач ОСОБА_1 наголошує на тому, що нотаріус відмовив їй в оформлені свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо визначити розмір частки спадкового майна на яку потрібно видати свідоцтво про право власності на спадщину, і як наслідок, вона не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, а тому змушена звертатись з даним позовом та визнавати своє право власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування в судовому порядку, де повинно бути захищено її право.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явит ипозов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, звертаючись до суду з заявою про розгляд справи без участі відповідача, представник відповідача ОСОБА_17 , яка діє на підставі ордеру, позовні вимоги позивача ОСОБА_18 визнала.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦП України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦП України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 243/800 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її двоюрідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду віднести за рахунок позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 182, 328, 1216, 1218, 1258, 1261, 1262, 1269 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 82, 89, 133, 141, 206, 259, 263, 265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України суд, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні ОСОБА_19 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альона Петрівна про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 243/800 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її двоюрідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 своєї матері ОСОБА_6 .

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 );

Третя особа: державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альона Петрівна ( адреса місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Павліченко, б. 65-А).

Повне судове рішення складено 08 липня 2019 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов