ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Київ

справа № 361/4502/19

провадження № 22-ц/824/13410/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року у складі судді Дутчак І.М., повний текст складений 08.07.2019 року, про забезпечення позову

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просила визнати недійсним договір дарування Ѕ частки житлового будинку від 26 квітня 2019 року, предметом якого була Ѕ частка житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Лагодою О.С., зареєстровано у реєстрі за № 943.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2019 року було відкрито провадження у даній справі.

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2

Заява мотивована тим, що їй на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом належить Ѕ частка вказаного будинку, інша Ѕ частка цього житлового будинку донедавна належала відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , однак їй стало відомо, що 26 квітня 2019 року останні шляхом укладення договору дарування відчужили ОСОБА_2 належну їм на праві власності Ѕ частку вказаного будинку. Позивач зазначає, що на даний час ОСОБА_2 вчиняє дії по відчуженню спірної Ѕ частки будинку, що підтверджується оголошеннями на сайтах у мережі Інтернет, що відбувається з порушенням її переважного права як співвласника майна на його купівлю, тому існує реальна загроза відчуження спірного майна відповідачем, що зробить неможливим та ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення судом поданого нею позову.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року заяву задоволено.

Накладено арешт на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач посилається на те, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтувань необхідності застосування арешту частини житлового будинку, що належить відповідачам. В свою чергу, суд в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не наводить й обґрунтування неможливості виконання рішення суду. Апелянт вважає, що звернення позивача до суду, є нічим іншим як зловживання своїми правами як співвласника даного житлового будинку, оскільки відповідачами жодним чином не порушуються чи оспорюються її законні права. Окрім того, такі дії спричиняють шкоду інтересам відповідача.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, ніяких клопотань не подавали, тому колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А у пункті 4 даної постанови роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить визнати недійснимдоговір дарування Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 26 квітня 2019 року.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 вживає активні дії, направлені на відчуження спірної частини будинку, що може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення її порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими такі доводи заявника, оскільки спосіб забезпечення позову у виді накладення арешту, який просить застосувати ОСОБА_1 , є співмірним з заявленими позовними вимогами та забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про необхідність забезпечення позову у даній справі.

За таких обставин, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :