Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 295/2557/17-ц

провадження № 61-19743св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - виконавчий комітет Житомирської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5,

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Житомирської області, у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю., від 14 лютого 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про визнання нечинним та скасування рішення виконавчого органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що пунктом 12 додатку № 1 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01 вересня 2011 року № 536 вирішено оформити право власності на об'єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_5, на павільйон громадського харчування загальною площею 28,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення 05 вересня 2011 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності на зазначене майно. Посилалась на те, що павільйон громадського харчування є самочинним будівництвом, оскільки збудований на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, а будівництво здійснено з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Вказала, що будівництво зазначеного нерухомого майна здійснено з порушенням існуючого генерального плану м. Житомира, затвердженого рішенням 16 сесії міської ради 23 скликання від 26 грудня 2001 року № 266 та діючого законодавства, в межах історико-архітектурної зони міста і в охоронній зоні пам'ятки архітектури національного значення - Преображенського собору. Крім того, зазначила, що у порушення архітектурно-планувального завдання на розміщення на АДРЕСА_1 зупинки громадського транспорту з кіоском по продажу газет, журналів і інших друкованих періодичних видань та тютюнових виробів № 405/214а/06 від 18 грудня 2006 року, відповідно до якого зазначена споруда носить тимчасовий характер, ОСОБА_5 здійснила замість цього будівництво капітальної споруди, що є неприпустимим. Обґрунтовуючи підстави свого звернення до суду з зазначеним позовом, позивачка посилалась на те, що оскаржуваним ненормативним актом, який суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, суспільним інтересам у частині видачі правовстановлюючого документа на незаконне будівництво в межах історико-архітектурної зони міста, порушено право власності на землю територіальної громади м. Житомира, членом якої вона є. Внаслідок цього порушені її права на доступ до культури, археологічної та архітектурної спадщини, доступ до культурних цінностей, культурної спадщини і культурних благ.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд визнати нечинним та скасувати пункт 12 додатку № 3 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 536 від 01 вересня 2011 року, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності від 05 вересня 2011 року про право власності ОСОБА_5 на павільйон громадського харчування загальною площею 28, 5 кв. м відповідно до інвентаризаційної справи № 18950, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира, у складі судді Перекупки І. Г., від 17 грудня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Визнано нечинним та скасовано пункт 12 додатку № 3 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 536 від 01 вересня 2011 року. Визнано недійсним свідоцтво від 05 вересня 2011 року про право власності ОСОБА_5 на павільйон громадського харчування загальною площею 28,5 кв. м відповідно до інвентаризаційної справи № 18950, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що павільйон громадського харчування, право власності на який на підставі рішення виконкому зареєструвала за собою ОСОБА_5, у відповідності до положень частин першої, другої статті 376 ЦК України є самочинним будівництвом, збудованим на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, та з істотним порушенням будівельних норм і правил. Оспорюваним рішенням порушуються права позивача на доступ до об'єктів культурної спадщини територіальної громади м. Житомира.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 14 лютого 2018 року скасовано рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2017 року та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 оспорюється право власності на майно, належне ОСОБА_5, яка перебувала у статусі третьої особи у справі, а також ОСОБА_7, який не був учасником справи, і предмет позову, як і ухвалене судове рішення, безпосередньо стосуються їх прав і обов'язків, зокрема, їх права власності. Ухвалення судом рішення, яким по суті було вирішено питання щодо прав та обов'язків ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які не були залучені до участі у справі в якості співвідповідачів, є порушенням норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення місцевого суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2018 року ОСОБА_4 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Житомирської області від 14 лютого 2018 року та залишити в силі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд не врахував, що заявник не оскаржувала право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на павільйон громадського харчування, предметом даного судового спору є пункт 12 додатку № 3 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 536 від 01 вересня 2011 року, а тому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не можуть бути відповідачами у цій справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

03 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанцій.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Житомирської міської ради від 28 травня 2008 року за № 625 «Про вилучення та припинення і надання на праві користування земельних ділянок юридичним і фізичним особам» (додаток 3, пункт 12) суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_5 надано право користування земельною ділянкою площею 0,0112 га за адресою: АДРЕСА_1, для комерційного використання (роздрібна торгівля та комерційні послуги) з обмеженням і обтяженням щодо використання земельної ділянки 0, 0112 га - земельна ділянка у межах «червоних» ліній майдану Перемоги. Обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки встановлені згідно діючої на момент прийняття рішення Житомирської міської ради від 28 травня 2008 року № 625 містобудівної документації - проектом «червоних» ліній вулиць та доріг з уточненням окремих положень Генерального плану м. Житомира, затвердженого рішенням міської ради від 09 грудня 2005 року № 583 «Про затвердження проекту «червоних» ліній вулиць та доріг з уточненням окремих положень Генерального плану м. Житомира».

Відповідно до пункту 22 договору оренди земельної ділянки, укладеного 12 червня 2008 року між Житомирською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 встановлені обмеження щодо заборони будівництва на орендованій земельній ділянці - «червона лінія» майдану Перемоги м. Житомир.

Пунктом 12 додатку № 1 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01 вересня 2011 року № 536 вирішено оформити право власності на об'єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 на павільйон громадського харчування загальною площею 28,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення виконавчого органу місцевого самоврядування 05 вересня 2011 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності на вказане майно.

Відповідно до висновку Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради від 04 лютого 2008 року № 456/07 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, розташована в охоронній зоні пам'ятки національного значення Преображенського собору.

Згідно листа Міністерства культури України від 20 липня 2017 року № 223/10/70 (т. 1 а. с. 171) земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, розташована в історичному ареалі міста, у межах зони регулювання забудови І категорії, у зоні охорони археологічного культурного шару III категорії й охоронній зоні пам'ятки архітектури національного значення - Преображенського собору (Постанова Ради Міністрів України від 06 вересня 1979 року № 442 охорон. № 1087).

Під час апеляційного перегляду справи було встановлено, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а. с. 122-125) власником будівлі павільйону громадського харчування за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_5, а власником незавершеного будівництва за вказаною адресою - ОСОБА_7 Згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на час ухвалення місцевим судом рішення у справі право власності на незавершену будівництвом будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, м. Житомир, з 28 листопада 2017 року належало ОСОБА_7 (т. 2 а. с. 92-100).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім'я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов'язки (стаття 50 ЦПК України).

За правилами частин першої, другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи.

ЦПК України саме на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

ОСОБА_4, звертаючись до суду з даним позовом оспорювала право власності на майно, належне ОСОБА_5, яка перебувала у статусі третьої особи у справі, а також ОСОБА_7, який не був учасником справи.

Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення у справі, вірно вказав про те, що місцевим судом було вирішено питання щодо прав та обов'язків ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які не були залучені до участі у справі в якості співвідповідачів, що є порушенням норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, апеляційним судом при вирішення справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, виходячи із змісту заявлених позовних вимог (стаття 212 ЦПК України, 2004 року).

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 14 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта