справа № 361/3320/18
провадження № 4-с/361/4/19
У Х В А Л А

19 березня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Латенко Л.П., Семінська Х.О., Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною, скасування постанови про стягнення виконавчого збору та зобовязання вчинити певні дії,

установив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження №46308788 від 17.01.2018 р.

В обґрунтування скарги зазначала, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року її солідарно з ОСОБА_3 було зобовязано сплатити на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 08-038/749 від 02.10.2007 р. на загальну суму 841 861 (вісімсот сорок одна тисяча вісімсот шістдесят один) швейцарських франків 08 сантимів та 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп.

17 грудня 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 було розпочато виконавче провадження ВП № 46308788.

17 січня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 в межах ВП №46308788 було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без подальшого виконання, за заявою представника стягувача, на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України про виконавче провадження.

17 січня 2018 року державним виконавцем в межах ВП №46308788 було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 84186,11 швейцарських франків та 365,40 грн., що складає 10 % від суми, що підлягає стягненню чи поверненню за вимогами ст. 25 та 28 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV.

Таким чином виконавче провадження № 46308788 було розпочато за вимогами ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV, а завершено за вимогами діючого, на час прийняття рішення Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 р.

Державний виконавець в один день приймає дві постанови в межах одного виконавчого провадження, керуючись різними, за часом дії Законами.

На думку заявниці, з дня набрання чинності ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 р., ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV втрачає чинність.

Посилання на ч.7 розділу ХІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» діючого закону можливо лише, щодо дії, рішення про вчинення яких було прийнято до вступу діючого Закону в силу. Оскільки, рішення про стягнення виконавчого збору державним виконавцем було прийнято в грудні 2018 року, то приймати постанову про таке рішення, вчиняти дії та встановлювати розмір суми, що підлягає стягненню, державний виконавець має за вимогами діючого Закону станом на грудень 2018 року.

Крім цього, заявник зазначала, що вживала дії, спрямовані на погашення заборгованості перед стягувачем і досягнувши взаємних поступок їй вдалось виконати зобовязання і заборгованості станом на дату надходження заяви стягувача про повернення виконавчого документу не було.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про уточнення вимог від 23 жовтня 2018 року (а.с.35-37), просила суд визнати бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 неправомірною, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 17.01.2018р. ВП №46308788, зобовязати розглянути клопотання боржника та надати відповідь у формі постанови за результатами розгляду скарги боржника в межах виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 заявлені вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі.

В судовому засіданні державний виконавець Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 заявлені вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 446 ЦПК, розділу VI ЦПК України, процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За вимогами розділу VIІ ЦПК, щодо судового контролю за виконанням судових рішень, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог п.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», судовий контроль за виконанням судових рішень сторони виконавчого провадження можуть звернутись до суду, що розглянув справу, як суд першої інстанції.

За змістом статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 447, 448, 449 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У звязку з тим, що заявницею ОСОБА_1 20 квітня 2018 року було направлено на адресу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 клопотання про скасування постанови від 17 січня 2018 року, отриманого останнім 23 квітня 2018 року, згідно відстеження «Укрпошта», суд вважає, що ОСОБА_1 було пропущено строк звернення до суду з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по справі № 361/5886/14-к (провадження № 2/361/2299/14) від 22 жовтня 2014 року із заявниці ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 08-038/749 від 02.10.2007 р. на загальну суму 841 861 (вісімсот сорок одна тисяча вісімсот шістдесят один) швейцарських франків 08 сантимів та 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

17 грудня 2014 року за постановою старшого державного виконавця розпочато виконавче провадження № 46308788.

17 січня 2018 року прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без подальшого виконання, за заявою представника стягувача, на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України про виконавче провадження та постанову про стягнення виконавчого збору в межах ст. 25 та 28 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV.

Відповідач у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція № 512/5), указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_3 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

З 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

При цьому, в Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ вказано порядок виконання та правового регулювання саме «виконавчих дій», а не «виконавчого провадження».

У відповідності до вимог ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-ХІV, так і Закону від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ, виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно-правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Постанови від 17.01.2018 р. про стягнення зі заявниці виконавчого збору в розмірі 84186,11 швейцарських франків та 365,40 грн. (ВП №46308788) винесені відповідачем в період дії Закону від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ, відтак, державний виконавець, приймаючи дану постанову повинен вчиняти таку дію відповідно до Закону від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ.

Суд звертає увагу, що відповідно ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до пункту 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 Закону), 11, 14, 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Аналіз норм Закону № 1404-VIII дає можливість зробити висновок про те, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець (на час виникнення спірних правовідносин) чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, а розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 20 Інструкції, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 р. № 14 роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Дослідивши надані відповідачем копії матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що виконавчий документ не містить сум фактичного стягнення державним виконавцем. Дії, які вчинялись відповідачем у виконавчому провадженні (опис і арешт майна, і т.і.) по своїй суті не є підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки такі дії не призвели до фактичного виконання судового рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги в повному обсязі.

Керуючись статтями 260, 447-453 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Скасувати постанову від 17 січня 2018 року про стягнення виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №46308788.

Визнати бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 неправомірною.

Зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 розглянути клопотання боржника ОСОБА_1 від 20 квітня 2018 року та надати відповідь у формі постанови за результатами розгляду скарги боржника в межах виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С.Сердинський