Справа №461/2718/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Скаб В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка (м. Львів, вул. Університетська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про повернення коштів, -

в с т а н о в и в :

Львівський національний університет імені Івана Франка звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти у розмірі 8 143,20 грн.

Позовні вимоги мотивовано, тим що постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.04.2018 р. поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого лаборанта Інституту франкознавства Львівського національного університету імені Івана Франка та стягнуто на його користь з університету 41 760,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На виконання вимоги вказаної постанови позивач поновив на роботі ОСОБА_1 та виплатив йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 41 760,00 грн.. В подальшому, державним виконавцем відкрито виконавче провадження та стягнуто з позивача на користь відповідача 41 760,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових податків і зборів, обов`язок сплати яких несуть працівник та роботодавець. Таким чином, представник університету вважає, що відповідач повинен повернути 8 143,20 грн. з доходу, отриманого внаслідок примусового виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 17.04.2018 р., обов`язкові податки і збори для подальшої їх сплати (перерахування) до відповідних бюджетів.

4 червня 2019 року на адресу суду ОСОБА_1 скеровано відзив на позов, згідно якого, відповідач вважає, що виплата відбулася у червні 2018 року після звернення відповідача 17 травня 2018 року у виконавчу службу, враховуючи те, що університет не виконував рішення апеляційного суду. Вважає, що роботодавець мав обов`язок у час нарахування коштів відрахувати податок та обов`язкові платежі, адже, роботодавець є податковим агентом, а це відрахування було його безпосередньою функцією. Не виконавши свого посадового обов`язку після двох років, що минули від часу необхідної сплати, яка мала мати місце, роботодавець намагається не згадувати про власну непрофесійність, а також має на мені стягнути з відповідача податки та збори заднім числом.

18 червня 2019 року на адресу суду Львівським національним університетом імені Івана Франка скеровано відповідь на відзив. Згідно поданої відповіді, представник університету зазначає, що аргументи, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими, а обставинам, на яких ґрунтуються такі аргументи надана неправильна правова оцінка. Пояснює це тим, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до виконавчого листа з Львівського національного університету імені Івана Франка стягнуто 41 760,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових податків і зборів, обов`язок сплати яких несуть працівник та роботодавець. Зазначені кошти перераховано на депозитний рахунок Галицького ВДВС міста Львова. Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Проте, у Львівського національного університету імені Івана Франка не було можливості заплатити податки із суми, встановленої рішенням суду, оскільки в ньому не визначено порядок справляння і сплати обов`язкових податків і зборів, а відповідно до п.1 ч.1 ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження - рішення суду на підставі виконавчого листа підлягає примусовому виконанню.

10 липня 2019 року на адресу суду ОСОБА_1 подано заперечення відповіді на відзив. Згідно поданого заперечення, відповідач зазначив, що податковим агентом є лише позивач - роботодавець, а не він, як працівник, тому, лише позивач був зобов`язаний під час нарахування коштів середнього заробітку відрахувати суму податку та військового збору. Таким чином, стверджує, що жодних прав позивача він не порушив.

У судовому засіданні представник Львівського національного університету імені Івана Франка Данилюк С.В. позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив повністю.

Суд, заслухавши виступи сторін, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.04.2018 р. поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого лаборанта Інституту франкознавства Львівського національного університету імені Івана Франка та стягнуто на його користь з Львівського національного університету імені Івана Франка 41 760,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На виконання вимоги вказаної постанови Львівський національний університет імені Івана Франка поновив на роботі ОСОБА_1 та виплатив йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 41 760,00 грн., про що ректор Львівського національного університету імені Івана Франка видав наказ №1803 від 25 травня 2018 року.

Головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження №56427758, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2018 р.

Відповідно до зазначеного з Львівського національного університету імені Івана Франка стягнуто 41 760,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових податків і зборів, обов`язок сплати. Зазначені кошти перераховано на депозитний рахунок Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Не погоджуючись із зазначеним, Львівський національний університет імені Івана Франка звернувся за роз`ясненням про порядок справляння податкових платежів до Державної фіскальної служби України 13 червня 2018 року та до Апеляційного суду Львівської області 14 червня 2018 року.

Ухвалою від 12 вересня 2018 року Апеляційного суд Львівської області роз`яснено, що стягнутий постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 квітня 2018 року з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 41 760 грн., визначений судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають сплаті. Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходив з того, що це розмір середньої заробітної плати, без відрахування податків та зборів, оскільки така розрахована із нарахованої заробітної плати, а не заробітної плати, що виплачена. Відповідно з цієї суми підлягають сплаті податки та інші обов`язкові платежі.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 162 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб зокрема є: фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент.

Відповідно до ст.163 Податкового кодексу України об`єкт оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого згідно із пп. 164.2.1 п.164.2 ст.164 Кодексу включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163 Кодексу). Крім того, доходи визначені ст.163 Кодексу, є об`єктом оподаткування військовим збором (пп.1.2 п.16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу).

Згідно пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу і ставку військового збору, встановлену пп1.3 п.16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадови особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, встановлені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі Порядок № 845).

Відповідно до п.2 Порядку №845 безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Таким чином, юридична особа (роботодавець) при нарахуванні (виплаті) платнику податку - фізичній особі (працівнику) на підставі рішення суду сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу має виконати усі функції податкового агента, визначені Податкового кодексу України, Законом 2464 в тому числі щодо утримання податку на доходи фізичних осіб і військового збору.

З огляду на порядок обчислення та спосіб нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то за своєю сутністю та правовим режимом податкового регулювання такий дохід прирівнюється до заробітної плати, отриманої відповідно до умов трудового договору, якщо інше не передбачено законом. Отже, визначена судом сума середнього заробітку за час за час вимушеного прогулу підлягає оподаткуванню на загальних підставах як заробітна плата з особливостями, встановленими законом і обов`язок нарахування та утримання таких податків покладається на податкового агента, в даному випадку на Львівський національний університет імені Івана Франка.

Згідно з ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 22 січня 2014 року (справа № 6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Судом, з представлених позивачем доказів, не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих за рішеннями суду коштів, які є його заробітною платою.

При цьому, як убачається із ухвали Апеляційного суд Львівської області від 12 вересня 2018 року, якою роз`яснено, що стягнутий постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 квітня 2018 року з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 41 760 грн., визначений судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають сплаті.

У постанові від 18 липня 2018 року по справі № 359/10023/16-ц Верховний Суд зазначає, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Безпідставним є посилання позивача на ч. 1 ст.1212 ЦК України, оскільки в даному випадку відповідач отримав вказані кошти на підставі виконавчих документів за рішеннями судів, а тому у нього не виникає обов`язку повертати вказані кошти.

Окрім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Враховуючи, що Львівський національний університет імені Івана Франка будучи роботодавцем при нарахуванні відповідачу ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, повинен був виконати усі функції податкового агента, однак такого обов`язку не виконав, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог в частині наявності недобросовісності з боку набувача.

Крім цього, суд вважає недоведеними вимоги про повернення безпідставно виплачених коштів, як складової заробітної плати (середнього заробітку) внаслідок рахункової помилки виходячи з наступного.

Як уже встановлено судом, що при виконанні судових рішень про стягнення середнього заробітку на користь відповідача, Львівський національний університет імені Івана Франка як податковий агент зобов`язаний був утримувати з цих сум податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, однак такого обов`язку ним виконано не було. При цьому, жодних належних та допустимих доказів, що таке відрахування не відбулося внаслідок виникнення рахункової помилки позивачем не представлено. Натомість, факт не проведення утримання загальнообов`язкових платежів та зборів при виконанні численних рішень судів, на переконання суду свідчить про протиправну бездіяльність позивача, як органу державної влади щодо виконання покладеного на нього Податковим кодексом України, обов`язку податкового агента.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однак, позивачем не представлено суду доказів того, що відповідачем порушено права та інтереси позивача, як юридичної особи, і що внаслідок його дій не відбулося перерахування чи повернення до державного бюджету загальнообов`язкових платежів та зборів, та того, що він відмовлялася в установленому законом порядку усунути порушення податкового законодавства, мали місце при виконанні судових рішень про стягнення середнього заробітку.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено перед судом, що відповідачем безпідставно набуто грошові кошти під час виконання судових рішень про стягнення середнього заробітку внаслідок його недобросовісних дій або рахункової помилки, і що саме внаслідок відмови відповідача усунути порушення податкового законодавства було допущено порушення прав та інтересів відповідача, або інтересів держави, а тому в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1921,00 грн. при подані позову, слід покласти на Львівський національний університет імені Івана Франка.

Керуючись ст. 67 Конституції України, ст.ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 162, 163, 168 Податкового кодексу України та на підставі ст.ст. 2, 10, 76-81, 141, 247, 263, 265, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволені позову Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_1 про повернення коштів - відмовити.

Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1921,00 грн. при подані позову, покласти на Львівський національний університет імені Івана Франка.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Львівський національний університет імені Івана Франка (м. Львів, вул. Університетська, 1).

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 12 липня 2019 року.

Суддя І.Р.Волоско.