Справа № 347/986/19
Провадження № 2/347/561/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої -судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

з участю позивача: ОСОБА_1

відповідачки: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору дарування від 22.04.2015 року зареєстрованого в реєстрі за № 238 приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р., позивач ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку, спільна частка у розмірі 43/100, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Згідно рішення Косівської міської ради за №48 від 29.07.2015 року, ОСОБА_1 , присвоєно окремий номер « АДРЕСА_1 . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 17.05.2019 року виданого Косівською міською радою в будинку за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично з 2014 року по даний час не проживає по місцю реєстрації. Рішенням Косівського районного суду від 05.11.2018 року шлюб між сторонами в справі розірвано. Фактично відповідачка не проживає у вищевказаному будинку 5 років, участі в його утриманні та благоустрої не бере, не сплачує комунальні платежі. В добровільному порядку знятись відповідачка з місця реєстрації не бажає.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений ним цивільний позов з підстав викладених в позовній заяві, просив постановити рішення суду про задоволення позову.

Відповідачка, ОСОБА_2 позовні вимоги заперечила, подала суду письмове заперечення яке підтримала в судовому засіданні та просила в позові відмовити.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав:

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що сторони в справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі,з 28.04.1988 року, який рішенням Косівського районного суду від 05.11.2018 року розірвано.

Відповідно до договору дарування від 22.04.2015 року (а.с.13) зареєстрованого в реєстрі за № 238 приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р., позивач в справі ОСОБА_1 став співвласником житлового будинку, спільна частка у розмірі 43/100, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Косівської міської ради за №48 від 29.07.2015 року, (а.с.11) на задоволення заяви ОСОБА_1 , виконком міської ради вирішив присвоїти окремий номер «26А» 43/100 частині житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14) стверджено, що позивач в справі ОСОБА_1 являється власником 43/100 спільної часткової власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами , що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Довідкою виконкому Косівської міської ради за № 1373 від 17.05.2019 року (а.с.9) стверджено, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входить ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. - дружина.

Як випливає з пояснень позивача на теперішній час він проживає у спірному будинку та не чинить перешкод відповідачці у користуванні житлом, але остання самостійно залишила місце реєстрації та мешкає в АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У силу частини четвертої статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд звертає увагу, що відповідачкою в справі в підтвердження доводів та викладених фактів в поданому нею письмовому запереченні позовних вимог, долучено письмові докази на підставі, яких ОСОБА_2 стверджує про її особисту участь в витратах понесених на розбудову спірного житлового будинку, що в АДРЕСА_1 . Зокрема відповідачка стверджує, що з 1989 року вона стала їздити на тимчасові заробітки в Оренбург а за отримані нею кошти купляла всі будівельні матеріали на проведення добудови до житлового будинку, купляла за власні кошти всю побутову техніку та меблі. Із 22.11.1999 року вона поїхала на заробітки до Італії, звідки постійно надсилала чоловікові чималі кошти на утримання їх будинковолодіння а також на придбання автомобіля, який був зареєстрований на матір позивача та на проведення капітального ремонту в їх житловому будинку із проведеною заміною сантехніки та придбання нової побутової техніки. За період її перебування на роботі в Італії позивач в справі протягом 2011 -2017 років отримував її пенсію яку витрачав на власні потреби. Питання щодо розподілу майна спільної сумісної власності подружжя відповідачка буде вирішувати в окремому порядку. Позивачем підтверджено в судовому засіданні участь відповідачки у витратах на проведення добудови житлового будинку, що в АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). відповідно до вимог ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Таким чином в судовому засіданні ОСОБА_1 не доведено факту відсутності відповідачки в будинковолодінні, що в м . АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік. Період відсутності відповідачки за місцем реєстрації, мав місце з поважних причин а саме в основному час її перебування на роботі, в тому числі в Італії, що не заперечується самим позивачем.

Із врахуванням того факту, що відповідачкою в справі вкладались протягом досить тривалого періоду чималі власні кошти в проведення добудови, перебудови та проведення ремонтних робіт будинковолодіння, за місцем її реєстрації та проживання, що в АДРЕСА_1 , то воно може бути віднесено до майна спільної сумісної власності подружжя із можливим визначенням відповідних часток на праві власності кожного із подружжя.

За наведених підстав позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61 СК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України , ст.405 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком , що знаходиться в АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк