24.06.2019 Справа № 363/363/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вишгороді загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок, із господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є позивач та третя особа по справі ОСОБА_2 , який відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини, однак позивач отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, із господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування, право власності на житловий будинок, із господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав клопотання про визнання позову та розгляд справи за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та просив задовольнити.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 15 червня 2018 року.

Як вбачається, з копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 від 29 грудня 1963 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , укладено шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку, із господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії спадкової справи №131/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що 25 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою зареєстрованою під №466 про прийняття спадщини після померлого - ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_2 звернувся 25 липня 2018 року до нотаріальної контори із заявою зареєстрованою під №467 про відмову від належного спадкового майна після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18 грудня 2018 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки відсутні правовстановлювальні документи на житловий будинок.

Згідно до вимог ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку, із господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок жилий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 22 жовтня 2018 року, КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» вказаний житловий будинок побудовано у 1964 році.

Крім того, відповідно до будинкової книги на будинок АДРЕСА_1 , власником вказаного будинку з 19 квітня 2004 року являється ОСОБА_3

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1950 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент набуття ним права власності, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавці), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Оскільки відповідач визнав позов, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, що встановлено частиною 3 статті 200 ЦПК України.

Таким чином, позивач не може захистити своє порушене право, як спадкоємця в позасудовому порядку, а тому звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Отже, суд вважає, що зазначені позивачем підстави, свідчать про належне володіння спадкодавцем майном, яке набуто на законних підставах, не є самочинним будівництвом та були усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент володіння цим майном спадкодавцем, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі статей 331,1216, 1217, 1218, 1220, 1297 ЦК України, керуючись статтями 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок, із господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Димерська селищна ради Вишгородського району Київської області (, смт Димер, вул. Соборна, 19, Вишгородського району, Київської області).

Третя особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Суддя О.Д. Рудюк