Справа № 640/9543/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2019 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.,
за участю секретаря Черниш О.М.,
за участю представника позивача Гофельд ОСОБА_1 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі філії ХОФ АКБ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Івана Олександровича про визнання права власності та скасування державної реєстрації, -
До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача з подальшим уточненням просить скасувати державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру загальною площею 226,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» від 05.02.2019р. зареєстровану ПН ХМНО Ємцем І.О.; скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію №45375127 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк»; та визнати право власності на вказану квартиру за позивачем. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 21 грудня 2006 року між позивачем та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №839/3/27/38/6-127, відповідно до якого позивач отримав від банку кредит в іноземній валюті в сумі 199500 доларів США за сплатою 12,7 річних на строк до 10.12.2030 року. У забезпечення виконання боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 21.12.2006 року №839/4/27/38/6-293, відповідно до якого позивачем було передано в іпотеку належну йому на праві власності трикімнатну квартиру загальною площею 226,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . 07.05.2019 року позивачу стало відомо, що 05.02.2019 року було здійснено перереєстрацію вказаного майна, та власником спірної квартири на разі є АТ «Укрсоцбанк», реєстрацію права власності нерухомого майна позивача здійснив ПН ХМНО Ємець І.О. На даний час, в Московському районному суді м. Харкова розглядається справа позивача до банку про визнання кредитного договору недійсним, та в порядку забезпечення ухвалою буду накладено заборону вчиняти будь-які дії АТ «Уксоцбанк» в особі ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» відносно арештованого майна, а саме відчужувати майно, реалізовувати майно. Банк з грубим порушенням закону здійснив перереєстрацію вищезазначеної квартири на себе. Крім того, 16.05.2017 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було також накладено арешт на вказану квартиру. Позивач є батьком багатодітної сім`ї, та на його утриманні перебуває 5 неповнолітніх дітей, та єдиним житлом для них є саме вищезазначена квартира.
Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались.
Представник позивача адвокат Гофельд Г.С. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити.
Представник відповідача АТ «Укрсоцбанк» в особі ХОФ ВКБ «Укрсоцбанк», та відповідач ПН ХМНО Ємець І.О. в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надійшло.
13.05.2018 року вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А.
Ухвалою судді від 15.05.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які були усунені позивачем 16.05.2019 року.
Ухвалою суду від 15.05.2019 року за заявою представника позивача були забезпечено позов шляхом накладення заборони відчуження на трикімнатну квартиру
Ухвалою судді від 21.05.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 29.07.2019 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 26.09.2019 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката Гофельд Г.С. про забезпечення позову відмовлено.
Судом встановлено, що 21.12.2006 року між позивачем та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №839/3/27/38/6-127, відповідно до якого позивачем отримано кредит в сумі 199500,00 доларів США зі сплатою 12,7% річних на строк до 10.12.2030 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором в цей же день між вказаними сторонами було укладено Іпотечний договір №839/4/27/38/6-293, відповідно до якого позивачем передано в іпотеку Банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 .
Позивачем зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконано в повному обсязі, та на разі в провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом позивача про визнання вказаного кредитного договору недійсним. В рамках розгляду вказаної цивільної справи ухвалою суду від 28.11.2018 року, яка змінена постановою Харківського апеляційного суду від 20.02.2019 року, було забезпечено позовні вимоги шляхом накладення заборони вчиняти АТ «Укрсоцбанк» в особі ХОФ АТ «Укрсоцбанк» будь-які дії по відчуженню та реалізації майна спірної квартири, що належить на праві власності позивачу до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Однак, як вбачається з наданої до суду інформаційної довідки, 05.02.2019 року спірну квартиру ПН ХМНО Ємець було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк», з чим не погодився позивач, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.
Позивач є багатодітним батьком, та має на утриманні 5 неповнолітніх дітей.
Відповідно до Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, щодоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 4 іпотечного договору сторони погодили при підписанні договору: Звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації: у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпеки іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 4.1). Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечення іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та ін. (п. 4.5). Доказів, що вказаний іпотечний договір визнано
недійсним до суду надано не було.
Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і передбачили можливість звернення визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у досудовому порядку.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
За змістом статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник - зокрема, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.
Положенням статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`кт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Пунктом 1 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановлених законом.
Таким чином, ПН ХМНО Ємець І.О., як державний реєстратор, приймаючи рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, діяв за зверненням АТ «Укрсоцбанк» та на підставі застереження в іпотечному договорі, яке передбачало право іпотекодержателя на набуття у власність квартири позивача.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
Разом із тим, пунктом 2 частини четвертої статті 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав.
Під час здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру було відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна, перенесено інформацію щодо обтяження, на яке посилається позивач, до відкритого розділу.
Таким чином, ПН ХМНО Ємець І.О. було вчинено відповідні дії, які передбачено пунктом 2 частини четвертої статті 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому посилання позивача, що на момент перереєстрації існували обтяження вказаного нерухомого майна є необґрунтованими, що підтверджуються наданою до суду інформаційною довідкою станом на 07.05.2019 року. Крім того, постановою Харківського апеляційного суду від 20.02.2019 року було накладено заборону відчуження АТ «Укрсоцбанк» вчиняти дії по відчуженню та реалізації спірного майна, а доказів вказаного до суду надано не було.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку мають місце спірні правовідносини щодо існування договірних зобов`язань між боржником і стягувачем та щодо правомірності підстав реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Тобто позивачем при обраному ним способі захисту свого порушеного права не вказано, чим саме вказані дії порушили його права, тому що його зобов`язання погасити заборгованість зберігається. Доказів відсутності заборгованості за кредитним договором до суду надало не було, а отже дії кредитора були спрямовані на погашення заборгованості у передбачений договором іпотеки спосіб, а тому підстав для визнання права власності за позивачем на спірне майно не існує.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що реєстрація права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк» була здійснена державним реєстратором на відповідній правові підставі, а саме на підставі укладеного іпотечного договору та відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі на наведених вище підстав.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Івана Олександровича про визнання права власності та скасування державної реєстрації відмовити в повному обсязі.
Судові витрати компенсувати за рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач ОСОБА_2 , місцеперебування: АДРЕСА_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в особі філії ХОФ АКБ «Укрсоцбанк», місцезнаходження: м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10, .

Відповідач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович, місцезнаходження: АДРЕСА_5 . АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення виготовлено 31 жовтня 2019 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ