РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 560/987/17

Провадження № 22-ц/4815/864/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження у м. Рівне апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" Крилової О.Л. на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року, ухвалене в складі судді Сидоренко З.С. у справі № 560/987/17,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору за № б/н від 02.07.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язався повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Оскільки відповідач не виконує належним чином зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, у нього виникла заборгованість, яка станом на 30 червня 2017 року в сумі 68763,49 грн., з яких: 3525,82 грн. - заборгованість за кредитом; 57447,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4040,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3250,64 грн. - штраф (процентна складова).

Просив суд стягнути вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач, поважних причин пропуску такого строку не вказано, тому відповідно до статей 253, 256, 257, 267 ЦК України є підстави для відмови в позові за спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ Приватбанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на помилковість висновків суду щодо пропуску строку позовної давності.

Скаржник вказує, що згідно з анкетою-заявою та довідкою про картки клієнта видані за договором б/н від 02.07.2007 року відповідач отримав картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 остання з яких має термін дії до останнього дня 07.2021 року, тобто до 31 липня 2021 року. Стверджує, що зобов`язання відповідно до умов кредитного договору належним чином не виконані, кредитний договір в установленому законом порядку не розірваний та не визнаний недійсним, а тому є діючим. Банк звернувся до суду з позовом у серпні 2017 року року, тобто в межах строків позовної давності.

Відзив до апеляційного суду не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.07.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві.

Проте свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконувала, в зв`язку з чим станом на 30 червня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 68763,49 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №14-10цс18.

ОСОБА_1 скористалася своїм правом передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України заявила клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.с. 41,42).

З огляду на викладені вище обставини та умови кредитування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що останнє внесення грошових коштів на погашення своїх зобов`язань було здійснено відповідачем 02 жовтня 2013 року, а тому, звернувшись до суду 07 серпня 2018 року банк пропустив загальну позовну давність, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України з врахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції правомірно не застосовано до спірних правовідносин інститут переривання перебігу позовної давності, оскільки позивачем не надано суду доказів на спростування тверджень представника відповідача, що вказані на погашення тіла кредиту платежі в сумі 50,15 грн., 12 грудня 2013 року та 160 грн. 01 грудня 2014 року здійснені банком самостійно, без волевиявлення позичальника.

Доводи апеляційної скарги проте, що відповідач отримала картки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , остання з яких має термін дії до останнього дня 07.2021 року безпідставні, оскільки позивачем на підтвердження цих обставин не надано суду даних щодо строку дії виданих позивачем карток в тому числі і картки № НОМЕР_1 , даних щодо перевипуску її на новий термін. Вказує лише строк дії картки № НОМЕР_3 .

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк дії картки № НОМЕР_1 , яка видавалася відповідачу на підставі укладеного кредитного договору №б/н від 02.07.2007 року, минув.

Вказане позивачем не спростовано.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідач вчинення ним вказаних проплат заперечує.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Зазначений правовий висновок щодо застосування частини першої статті 264 ЦК України викладений в постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі №6-289цс16.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що часткове виконання зобов`язань за спірним кредитним договором не є підтвердженням визнання відповідачем боргу в повному обсязі, а тому відсутні правові підстави вважати перебіг позовної давності перерваним.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду по суті спору, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" Крилової О.Л. залишити без задоволення.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.