Провадження № 2/344/787/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Леверідж до ОСОБА_1 про стягнення 4 805 782,45 грн. інфляційних втрат та 1 037 761,74 грн. трьох відсотків річних за період з 01.04.2016 року по 31.10.2017 року, нарахованих на заборгованість присуджену до стягнення рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року, стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ "Фінансова Компанія "Леверідж" звернулось із позовом до Івано-Франківського міського суду про стягнення із ОСОБА_1 4 805 782,45 грн. інфляційних втрат та 1 037 761,74 грн. три проценти річних нарахованих позивачем відповідачу на підставі ст. 625 ЦК України у зв`язку з не погашенням заборгованості у розмірі 21 844 465,74 грн. стягнутої рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року, яким стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» «Первісний кредитор», у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання за кредитними договорами № 0 від 28.12.2006 року та № 0 від 23.03.2007 року на підставі договорів поруки № 0/1-П від 28.12.2006 року та № 0/1-П від 23.03.2007 року.

Позивач вважає, що так як відповідач не виконав зобов`язання зі сплати суми заборгованості у розмірі 21 844 465 грн., 74 коп., що підтверджено рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року, то він має право на відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від відповідача за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати позивачеві (як правонаступнику ПАТ «УкрСиббанк». Просить стягнути з відповідача на користь ТзОВ "Фінансова Компанія "Леверідж" інфляційні втрати за період з 01.04.2016 по 31.10.2017 у розмірі 4 805 782 грн. 45 коп., та три відсотки річних за період з 01.04.2016 року по 31.10.2017 року в розмірі 1 037 761 грн., 74 коп. нараховані на заборгованість присуджену до стягнення з ОСОБА_1 рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року та судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав зазначених у відзиві від 16.01.2018 року та у запереченні на відповідь від 13.06.2018 року (а.с.55-59, 120-122).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Судом встановлено, що Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» «Первісний кредитор» заборгованість у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання за кредитними договорами № 0 від 28.12.2006 року та № 0 від 23.03.2007 року на підставі договорів поруки № 0/1-П від 28.12.2006 року та № 0/1-П від 23.03.2007 року у розмірі 21 844 465, 74 грн. (а.с.7-10)

16 липня 2014 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Інформаційно-консультаційним центром розвитку підприємництва у печерському районі» було укладено договір відступлення права вимоги відповідно до якого новий кредитор прийняв право вимоги, зокрема, за кредитними договорами № 0 від 28 грудня 2006 р. та № 00 від 23 березня 2007 р., укладеними між ТзОВ фірма «Екстім» та ПАТ «УкрСиббанк», а також договорами поруки № 0/1-П від 28 грудня 2006 р. та № 0/1-П від 23 березня 2007року та підписано акт приймання-передачі прав вимоги (а.с.11-23).

В подальшому, 16 липня 2014 року ТзОВ «Інформаційно-консультаційним центром розвитку підприємництва у печерському районі» та ТзОВ "Фінансова Компанія "Леверідж" укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач прийняв права вимоги за договорами. Крім цього підписано акт приймання-передачі прав вимоги. Таким чином, на підставі укладених договорів відступлення відбулася заміна кредитора за договорами відповідно з первісного кредитора Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на позивача - ТзОВ "Фінансова Компанія "Леверідж" (а.с.24-36).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Слід зазначити, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.12.2017 року по аналогічній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено в задоволенні позову (а.с. 77).

Постановою апеляційного суду Івано-Франківського області від 12.03.2018 року рішення Івано-Франківського міського суду від 12.12.2017 року залишено без змін, де зазначено, що позивач звернувся до поручителя з пропуском шестимісячного строку на пред`явлення вимоги до поручителя (а.с. 123-125).

Крім того, Ухвалою Господарського суду м.Києва від 19.11.2012 року порушено провадження у справі №5011-28/15641-20123 про банкрутство ТОВ «Передмістя 2000», а постановою від 13.06.2013 року ТОВ «Передмістя 2000» визнано банкрутом (а.с.65-68).

Відповідно до частини 1, 3 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

В постанові від 13.06.2013 року у справі №5011-28/15641-20123 Господарський суд м.Києва зазначив, про припинення нараховування неустойки (штраф, пеня), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута з 13.06.2013 року, щодо ТОВ «Передмістя 2000». (а.с.65-68).

Тобто, починаючи з 13.06.2013 року, в позивача не було права на нарахування та стягнення 3 % річних та індексу інфляції в тому числі, як з боржника, так і з поручителя.

Враховуючи вимоги ст.553 ,554, 555, 559 ЦК України вимоги ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на поручителя не можна покласти більший обсяг відповідальності чим на основного боржника, в тому числі і під час виконання судового рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів (не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.).

У зв`язку з викладеним, вимоги позивача про стягнення 4 805 782,45 грн. інфляційних втрат та 1 037 761,74 грн. трьох відсотків річних за період з 01.04.2016 року по 31.10.2017 року, нарахованих на заборгованість присуджену до стягнення рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року, стягнення судових витрат є безпідставними.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 553, 554, 555, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 247 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Леверідж до ОСОБА_1 про стягнення 4 805 782,45 грн. інфляційних втрат та 1 037 761,74 грн. трьох відсотків річних за період з 01.04.2016 року по 31.10.2017 року, нарахованих на заборгованість присуджену до стягнення рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року, стягнення судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 01.11.2019 року

Суддя Пастернак І.А.