ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» квітня 2019 року

м. Харків

справа № 641/3110/18-ц

провадження № 22ц/818/1969/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Альфа+», представник відповідача - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року в складі судді Григор'єва Б.П.

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 через представника звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Альфа+» про стягнення боргу та просила стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 315 000,00 грн. та судові витрати.

У січні 2019 року ОСОБА_1 через представника звернулась до суду з заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що нею були перераховані відповідачу грошові кошти як поворотна фінансова допомога, які він зобов'язався повернути з моменту вимоги, проте, після перерахування суми позики відповідач уникає виконання зобов'язання, на вимоги щодо повернення боргу не реагує, намагання врегулювати спір у добровільному порядку є безрезультатними.

Вказала, що відповідач в судовому засіданні наполягав, що грошові кошти частково повернуті, що не відповідає дійсності, та надав до суду фотокопії видаткових касових ордерів, чим фактично підтвердив отримання та призначення позичених грошових коштів, однак безпідставно зазначив, що інша частина коштів є безповоротною та поверненню не підлягає.

Зазначила, що згідно відомостей з державних реєстрів за відповідачем не зареєстровано жодного майна, його статутний капітал складає 48 000,00 грн., він перебуває на обліку в органах доходів та зборів і станом на 01 жовтня 2018 року має податковий борг у розмірі 50 790,00 грн.

Вказала, що відповідач не має наміру повертати отримані кошти та збирається припинити господарську діяльність, у зв'язку з чим існує реальна загроза невиконання можливого судового рішення про стягнення коштів, ухваленого на користь позивача.

Зазначила, що є достатні підстави вважати, що відповідач з метою уникнення повернення боргу та виконання рішення суду у разі задоволення позову може здійснити заходи, пов'язані з відкриттям нових банківських рахунків, або переведенням у готівку наявних на рахунках коштів, або переведенням їх на інший банківський рахунок.

Вказала, що з урахуванням відсутності рухомого та нерухомого майна, на яке у разі задоволення позову можливо буде звернути стягнення, накладення арешту на грошові кошти відповідача може запобігти ускладненням при виконанні рішення та виключити можливість вчинення відповідачем під час розгляду справи дій, які можуть завдати шкоди правам та інтересам позивача.

Зазначила, що накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову не порушуватиме права та інтереси інших осіб, не перешкоджатиме господарській діяльності відповідача, зокрема, підприємство матиме можливість виплати заробітної плати та обліку коштів соціального страхування в національній валюті.

Вказала, що у зв'язку з ухиленням відповідача від добровільного повернення коштів є підстави вважати, що у разі ухвалення рішення про стягнення грошових коштів відповідач продовжуватиме ухилятися від їх повернення, а також матиме змогу протягом розгляду справи розпорядитися належним йому майном, на яке в подальшому може бути звернено стягнення, що призведе до невиконання можливого рішення суду.

Зазначила, що підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Альфа+» в сумі, що відповідає розміру поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1, а саме: 315 000,00 грн., що є на рахунках відповідача.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді Піотровська О.А. через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки судді не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги заяви про забезпечення позову. При цьому посилалася на те, що суд не звернув увагу, що відповідач ухиляється від виконання зобов'язання з повернення коштів, надав до суду копії видаткових касових ордерів нібито про повернення частини боргу, які вона не підписувала, про що заявлено відповідне клопотання про призначення почеркознавчої експертизи; розуміючи, що висновки експертизи доведуть підробку таких документів, відповідач може вчинити дії, які унеможливлять виконання рішення суду; що відповідач безпідставно зазначив, що інша частина боргу поверненню не підлягає; що наявність податкового боргу у розмірі 50 790,00 грн. є підставою для припинення господарської діяльності відповідача, що дає підстави припускати унеможливлення виконання рішення суду через такий борг; що у відповідача відсутнє інше нерухоме та рухоме майно; що відповідачем можуть бути вчинені заходи щодо переведення коштів на його рахунках у готівку або на інші рахунки; що накладення арешту на грошові кошти є тимчасовим заходом, що не порушує права власника та інших осіб.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді -залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що позивачем не наведено достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову та не доведено, що їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з виділених матеріалів справи у провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Альфа+» про стягнення боргу.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року відкрито провадження у справі.

Предметом спору у справі є стягнення з відповідача наданих позивачем в якості поворотної фінансової допомоги грошових коштів у розмірі 315 000,00 грн.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 22 листопада 2018 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Альфа+» з 29 квітня 2013 року зареєстровано як юридична особа, що займається неспеціалізованою оптовою торгівлею, розмір статутного капіталу складає 48 000,00 грн. (а. с. 34-38).

Одним з засновників (учасників) товариства є ОСОБА_1, розмір внеску якої складає 19 200, 00 грн.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №147223117 від 28 листопада 2018 року вбачається, що відомості щодо нерухомого майна, зареєстрованого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Альфа+», відсутні.

З наданих позивачем роздруківок з сайтів вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Альфа+» має податковий борг станом на 01 жовтня 2018 року у розмірі 54 690, 00 грн., на 01 грудня 2018 року - 50 790,00 грн. (а.с.40-43, 45).

Зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, що існують об'єктивні припущення щодо обставин, які несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та не вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Заява ОСОБА_1 стосується саме суті спору, а не того, яка реальна загроза невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду існує.

В суді апеляційної інстанції представник товариства пояснив, що товариство працює, в стані ліквідації не знаходиться. Якщо буде накладено арешт на грошові кошти товариства, його працівники не зможуть отримувати заробітну плату. Головний напрямок діяльності товариства - постачання гірничого обладнання. Арешт на грошові кошти товариства є втручання в його господарську діяльність.

Із наданих виділених матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Альфа+» не перебуває у процесі припинення, відповідачем не вчиняються заходи щодо переведення коштів на його рахунках у готівку або на інші рахунки, тому доводи позивача щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду ґрунтуються на припущеннях.

Накладення арешту на грошові кошти підприємства заподіяє шкоди правам, свободам та інтересам Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Альфа+», що проявляється, зокрема, в неможливості здійснення господарської діяльності, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном, що може призвести до незворотних наслідків.

Наявність у відповідача податкового боргу не свідчить про припинення його діяльності та про невиконання майбутнього рішення суду. Крім того, наявність такого боргу не підтверджено офіційно наданими даними з державних органів, а вбачається лише з роздруківок з веб-сайтів.

Доказів того, що відповідач має намір здійснити заходи, пов'язані з відкриттям нових банківських рахунків, або переведенням у готівку наявних на рахунках коштів, або переведенням їх на інший банківський рахунок, також не надано.

Невиконання відповідачем у добровільному порядку вимог ОСОБА_1 щодо повернення наданих нею грошових коштів, які є предметом спору у справі, саме по собі не дає підстав для обґрунтованого припущення щодо невиконання можливого рішення суду та застосування у зв'язку з цим заходів забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що оскільки доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду або обґрунтоване припущення такої загрози позивачем не надано, а накладення арешту, навіть якщо такий захід має тимчасовий характер і діє до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, буде перешкоджати господарській діяльності товариства, судова колегія вважає, що підстав для забезпечення позову не вбачається.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об'єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, позивачем не наведено.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду не вбачається.

Враховуючи те, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року.