29.03.2019
Справа № 642/2093/19
Провадження №2/642/1001/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року суддя Ленінського районного суду м.Харкова Грінчук О.П., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по заборгованості зі сплати аліментів, збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по аліментам,

в с т а н о в и в:

До Ленінського районного суду м.Харкова звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені по заборгованості за сплати аліментів, збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по аліментам.

Вивчивши матеріали позовної заяви, вважаю, що її слід залишити без руху, виходячи з наступного.

Всупереч ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Так, позивач посилається на положення п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» як на підставу звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог щодо стягнення пені по заборгованості зі сплати аліментів та збільшення розміру аліментів.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач також звернулася до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості по аліментах, звільнення від сплати судового збору за що не передбачено чинним законодавством, у звязку з чим судовий збір підлягає сплаті.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку до сплати підлягає 768 грн. 40 коп. судового збору.

Крім того, позивач самостійно здійснила нарахування заборгованості по аліментам, посилаючись на положення ч.3 ст. 195 СК України, в якій передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

При цьому позивач невірно трактує положення цієї статті.

Так, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Відповідно до роз'яснень Великої палати Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц, під час розгляду справи про стягнення заборгованості по сплаті аліментів суду необхідно встановити, чи існує спір між сторонами щодо розміру заборгованості за аліментами.

Доказів наявності спору між сторонами про розмір заборгованості не надано, позивач не надає також доказів обізнаності відповідачем з розміром вирахуваної нею самостійно заборгованості, таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, про це ідеться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у №6-850св17.

На підставі вищенаведеного, суд не в змозі встановити, чи наявний між сторонами спір щодо розміру заборгованості за аліментами. Адже у залежності від встановлення таких юридично важливих обставин та оцінки доказів необхідно вирішити, чи є обраний позивачем спосіб судового захисту належним.

Таким чином, вказані недоліки унеможливлюють відкриття провадження у справі та потребують усунення.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, позовну заяву потрібно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків протягом пяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Розяснити позивачу, що невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк є підставою вважати позовну заяву неподаною та такою, що підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по заборгованості зі сплати аліментів, збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по аліментам - залишити без руху, надати позивачу строк протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Розяснити позивачу, що невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк є підставою вважати позовну заяву неподаною та такою, що підлягає поверненню позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя