Єдиний унікальний номер судової справи: 478/1137/19
Провадження № 22-ц/812/1797/19
Категорія - 2 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

31 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

без участі сторін належним чином повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Томашевським О.О., в приміщені цього ж суду, того ж дня о 09 год. 30 хв., дата складання повного тексту 02 вересня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,

встановила:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що з 06 травня 1999 року вона зареєструвалася та оселилася у цьому будинку. Від мешканців селища їй відомо, що в будинку декілька років ніхто не проживав та не користувався ним в інший спосіб. Сусіди їй повідомили, що попередні власники померли, а їх родичі на прізвище ОСОБА_3 на будинок не претендують та не користуються.

ОСОБА_4 підтвердила, що частина цього будинку належала на праві власності її покійному чоловіку ОСОБА_5 , а інша - покійній ОСОБА_6 , які вони успадкували від ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Родичі покійних власників будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_9 передали позивачу будинок у її володіння та користування.

З травня 1999 року позивач вважала себе користувачем жилого будинку, чекала на оформлення спадкоємцями права власності та переоформлення цього будинку у її власність.

В 2001 році вони повідомили, що не мають до неї жодних претензій щодо володіння будинком, від оформлення своїх прав власності на будинок відмовилися.

З цього часу вона самостійно і відкрито та безперервно володіла майном, переоформляла особові рахунки та сплачувала комунальні платежі, земельній податок, встановила газове обладнання в будинку та до неї вимог, щодо володіння будинком ніхто не пред`являв.

Посилаючись на викладені обставини, а також можливе припинення енергопостачання в будинок через відсутність правовстановлюючого документу на будинок та вважаючи себе добросовісним набувачем, позивач просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності у відповідності до статті 344 ЦК України.

-2-

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні обставини добросовісного володіння позивачем спірним майном, оскільки у спірного майна є власник, про що позивачу було відомо. Саме по собі користування спірним житловим будинком більше 10 років не тягне за собою виникнення у позивача права за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким її вимоги задовольнити.

На думку позивача суд першої інстанції не врахував, що на момент заволодіння будинком вона не знала про фактичних власників спірного будинку та вважала, що володіє та користується майном правомірно. Тому наголошувала, що володіє будинком добросовісно.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення вимог позивачки щодо визнання за нею права власності на спірний будинок в порядку набувальної давності, визначеної у статті 344 ЦК України, так як відсутні обов`язкові ознаки добросовісного заволодіння чужим майном.

З такими висновками суду слід погодитися.

За змістом частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи із змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

При вирішенні спору судом встановлено, що ОСОБА_1 з дітьми зареєстрована в АДРЕСА_2 ) з 06 травня 1999 року.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 13 листопада 1969 року жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

-3-

Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 Казанківською нотаріальною конторою відкрита спадкова справа за № 40.

Згідно свідоцтва про право власності від 13 вересня 1996 року ОСОБА_6 , яка є дружиною ОСОБА_7 , належить право власності на Ѕ частки жилого будинку з господарськими будівлями та спорудженнями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , належного спадкодавцю ОСОБА_7 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Казанківською селищною Радою 13 листопада 1969 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 вересня 1996 року спадкоємцем майна ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме Ѕ частки жилого будинку з господарськими будівлями та спорудженнями, що знаходяться в АДРЕСА_1 є 1/15 обов`язкової долі - дружина ОСОБА_6

Право власності ОСОБА_6 на Ѕ частку та 1/15 частку від Ѕ частки жилого будинку з господарськими будівлями та спорудженнями, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації, про що видані реєстраційні посвідчення.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 вересня 1996 року спадкоємцем майна ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме Ѕ частини жилого будинку з господарськими будівлями та спорудженнями, що знаходяться в АДРЕСА_1 є син спадкодавця ОСОБА_5 на 13/30 частки спадкового майна.

Право власності ОСОБА_5 на 13/30 частки жилого будинку з господарськими будівлями та спорудженнями, що знаходяться в АДРЕСА_1 зареєстровано Бюро технічної інвентаризації, про що видано реєстраційне посвідчення.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер.

Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 Казанківською нотаріальною конторою відкрита спадкова справа за № 171.

Із заявою про прийняття спадщини, в тому числі 13/30 жилого будинку з господарськими будівлями та спорудженнями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , звернувся син спадкодавця ОСОБА_2 (відповідач у даній справі).

Із заявами про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 звернулися дружина спадкодавця ОСОБА_4 та його мати - ОСОБА_6

Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний жилий будинок на ім`я ОСОБА_2 , відповідача у даній справі, відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла.

Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 Казанківською нотаріальною конторою відкрита спадкова справа за № 5 за заявою ОСОБА_9 про прийняття спадщини, в тому числі спірного жилого будинку, за заповітом, посвідченим 11 липня 1998 року державним нотаріусом Казанківської державної нотаріальної контори.

Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний жилий будинок на ім`я ОСОБА_9 відсутні.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до Казанківської селищної ради Миколаївської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Казанківська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку дійсним, посилаючись на те, що 20 березня 1997 року за розписками від ОСОБА_4 - дружини спадкоємця ОСОБА_5 , купила за 700 грн. 13/30 часток житлового будинку та 10 січня 1999 року за розпискою від ОСОБА_9 - сина ОСОБА_6 купила за 800 грн. Ѕ частки вказаного житлового будинку. Позивач зазначала, що зі спадкоємцями було домовлено, що вони оформлять договір купівлі-продажу будинку, однак вони померли.

-4-

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року відмовлено в задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 через пред`явлення до неналежного кола відповідачів.

Таким чином із наданих до суду письмових доказів вбачається, що на момент отримання майна, позивач знала про те, що на спірний житловий будинок претендують спадкоємці, які прийняли спадщину, внаслідок чого є достатньо обґрунтованих сумнівів щодо відсутності у позивача відомостей про осіб належних власників спірного будинку. При цьому неотримання ними свідоцтва про право на спадщину не позбавляє їх спадщини.

Отже, наведені обставини, що мають істотне значення та підлягають встановленню як добросовісність володіння майном, при заволодінні яким особа не знає та не може знати про відсутність у неї підстав для набуття прав власності, позивачем у судових засіданнях за допомогою належних та допустимих доказів не доведено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Проте як встановлено позивачу було відомо про власників жилого будинку, а в разі їх смерті, що на це майно претендують інші особи. Тобто умови набуття права власності саме за набувальною давністю відсутні.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позивачка не є добросовісним набувачем, а посилання на відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані. Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом невірно визначено правовідносини є безпідставними, оскільки суд правильно визначив норми матеріального права, які підлягають застосуванню у даному випадку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374-375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.В. Локтіонова

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.