Номер провадження: 22-ц/813/2150/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду від 06 листопада 2018 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу -

ВСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси під головуванням судді Науменко А.В. слухається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 631 099 грн. 18 коп.

Від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на нежитлову будівлю, Кошара , загальною площею 490,8 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ; транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2005 р.в., дата державної реєстрації 06.12.2012, а також заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, приватним нотаріусам, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, вчиняти будь які дії стосовно зазначеного майна, яке належить ОСОБА_1 .

В судове засідання з`явився представник позивача, заявлене клопотання підтримав, на задоволенні клопотання наполягав.

Представник позивача посилається на те, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовляється добровільно повернути борг позивачу на підставі розписки про отримання позики, у визначеному розмірі, а також уникає спілкування з позивачем та не реагує на його пропозиції щодо врегулювання спору на досудовій стадії, ОСОБА_2 змушений звернутись до суду з метою захисту своїх прав та інтересів та стягнення з ОСОБА_1 в судовому порядку матеріальної шкоди.

На думку сторони позивача, небажання відповідача врегулювати спір на досудовій стадії однозначно свідчить про спробу уникнути цивільної відповідальності та в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , це може значно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Приморського районного суду від 06 листопада 2018 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на

-нежитлову будівлю, Кошара , загальною площею 490,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

-транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2005 р.в., дата державної реєстрації 06.12.2012.

Не погодившись з зазначеною ухвалою скаргою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу Приморського районного суду від 06 листопада 2018 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до с. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06.06.2012, витягу з Державного реєстру правочинів та витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, які містяться у матеріалах справи, відповідачу належить майно, а саме нежитлова будівля, Кошара, загальною площею 490,8 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , та транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2005 р.в., дата державної реєстрації 06.12.2012.

Також судом встановлена приблизна співмірність суми заявлених позовних вимог із вартістю майна на день звернення із заявою про забезпечення позову, а саме, що згідно звіту про оцінку від 30.10.2018 року нежитлової будівлі, Кошари, загальною площею 490, 8 кв.м., її вартість становить - 283333 грн., а згідно роздруківки даних сайту https://auto.ria.com за відповідними критеріями приблизна вартість автомобілю становить 240000 грн.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На думку сторони позивача, небажання відповідача врегулювати спір на досудовій стадії однозначно свідчить про спробу уникнути цивільної відповідальності, та вразі невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити, або навіть унеможливити виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Забезпечення позову вказаним способом не може завдати відповідачу збитків, оскільки не обмежує власника в праві використання автомобіля жодним чином, тому у позивача відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали позовної заяви у межах вирішення зазначеної заяви позивача, судом встановлено наступне.

Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Враховуючи викладене, дослідивши заяву про забезпечення позову, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначеної заяви, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання майбутнього рішення суду, у повній мірі забезпечить позовні вимоги в межах предмету спірних відносин між сторонами правильним є висновок суду, щодо часткового задоволення клопотання, в частині накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги, а саме те, що позивачем не надано суду доказів про необхідність виконання ОСОБА_1 зобов`язань за усним договором позики в строк до кінця 2015 року є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом наступними обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, договір позики підтверджується представленою суду розпискою про боргові зобов`язання ОСОБА_1 , а строк повернення позики під час укладання цього договору письмово не зазначався, але встановлювався за усною домовленістю. ОСОБА_2 звернувся з усною вимогою про повернення боргу до ОСОБА_1 у грудні 2015 року та після того, як останній проігнорував її у подальшому неодноразово звертався до відповідача з повторними вимогами - підтвердженням цього є сама розписка, оскільки складена у травні 2018 року.

Крім того, саме висунення ОСОБА_2 усних вимог необхідно вважати спробами вжити заходи досудового врегулювання спору зі ОСОБА_1 та з урахуванням того, що останній так і не виконав взяті на себе зобов`язання дані заходи необхідно вважати такими, що не проводились.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює, висновок суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375 , 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду від 06 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.07.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький