Номер провадження: 22-ц/813/2514/19
Номер справи місцевого суду: 522/9916/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення порядку участі у вихованні дітей ,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації, в якому просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити порядок спілкування ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення систематичних побачень три дні на тиждень - з неділі по вівторок без участі матері - ОСОБА_2 та два календарні місяці у літній та зимовий періоди - у січні та червні без участі матері ОСОБА_2 з правом виїзду ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон терміном до одного місяця без необхідності отримання згоди матері ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення порядку участі у вихованні дітей - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення зустрічей для спілкування: кожної першої та третьої суботи місяця з 15.00 до 20.00 год., другого та четвертого понеділка місяця з 17.00 до 20.00 год. у присутності матері, в тому числі за відсутності третіх сторонніх осіб, з урахуванням досягнення духовного, морального і фізичного розвитку дітей, з урахуванням режиму малолітніх дітей, особливостей їх харчування та у дні народження і святкові дні дітей за попередньої домовленістю батьків.

Зобов`язано ОСОБА_2 чітко дотримуватись та виконувати встановлений судом спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

24.01.2019 року до Одеського апеляційного суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.12.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення порядку участі у вихованні дітей, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.12.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. - головуючий суддя, судді - Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення порядку участі у вихованні дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду на 27.06.2019 року о 12 год.30хв.

До суду апеляційної інстанції з`явився представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

26.06.2019 року від представника ОСОБА_1 - Буяклу Н.Я. надійшла заява про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що оскільки адвокат Буяклу Н.Я. тільки вступила у дану справу, тому потребує часу для підготовки до слухання, однак по вказаній справі приймав участь ще один представник апелянта - Мастістий І.А., який мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи з огляду на те, що провадження по справі було відкрито ще в 2018 році.

Крім того 26.06.2019 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Мастістого І.А., також була подана заява про відкладення розгляду справи, в якій адвокат посилався на те, що прибути на судове засідання до апеляційного суду не зможе, оскільки зайнятий у іншому судовому засідання в Господарському суді Одеської області, яке відбудеться також на 27.06.2019 року о 12 год. 15 хв., по якій Мастістий І.А . представляє інтереси ОСОБА_7 З доданої до заяви довіреності вбачається, що інтереси ОСОБА_7 представляє ще один представник ОСОБА_8 , що не позбавляло можливості адвоката Мастістого І.А. з`явитися до Одеського апеляційного суду для участі у розгляді даної справи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд також встановив, що у ОСОБА_1 окрім вищевказаних представників є ще двоє представників по довіреності, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . (а.с.30), які також мали право представляти інтереси апелянта під час розгляду справи.

За змістом ст.ст.13,43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

З огляду на те, що жоден з представників апелянта не з`явився до суду апеляційної інстанції на судове засідання, призначене на 27.06.2019 року о 12 год.30 хв., суд розцінює вказану поведінку представників апелянта як зловживання ними своїми правами, направленими на затягування розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що 19 червня 2010 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 19.06.2010 року).

Від шлюбу у сторін народилися син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Спільне життя сторін не склалося, тому вони припинили шлюбно-сімейні відносини й мешкають окремо, а їх діти - син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_3 залишились проживати з відповідачкою.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07 серпня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року, шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. З моменту припинення шлюбних відносин, у позивача з відповідачкою почались непорозуміння щодо участі позивача у вихованні дітей, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду.

Добровільно сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічі батька з малолітніми сином та донькою. Позивач вказує, що з часу окремого проживання неодноразово звертався до відповідачки з проханням встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, проте відповідачка у зустрічах з дітьми відмовляла.

Задовольняючи частково позов про встановлення порядку спілкування з дітьми, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, виходив з беззаперечного права дітей на турботу та опіку з боку обох батьків, а також врахував висновок органу опіки та піклування.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до ч.1 ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Згідно норм ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо),місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках,якщо це викликано інтересами дитини,суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЄСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування від 26.03.2018 року, яким зобов`язано гр. ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_1 у вихованні малолітніх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено спосіб участі батька у їх вихованні, шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дітьми кожної першої та третьої суботи місяця з 15.00 год. до 20.00 год., другого та четвертого понеділка і вівторка місяця з 17.00 год. до 20.00 год., а також дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків.

З вказаним висновком органу опіки та піклування погоджується й апеляційний суд, оскільки вказаним висновком враховано участь кожного з батьків у вихованні дитини, взято до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України).

Суд враховує бажання батька бачити своїх сина та доньку якомога більше, приймати безпосередню та активну участь у їх вихованні, спілкуватися із ними. Суд враховує також й висновки спеціаліста, який також є й судовим експертом, із психологічного дослідження дітей № ЕD-2521-4-950.18, яким встановлено, що діти мають тісну прихильність до матері і на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дітей буде мати негативний вплив тривале перебування їх з батьком за відсутності матері у місці, визначеному за бажанням батька у тому числі за присутністю третіх осіб. Крім цього, суд бере до уваги й довідку з Одеської міської федерації дзюдо і самбо Фізкультурно-спортивного товариства «Дінамо» України № 46 від 27.09.2018 року про те, що ОСОБА_3 по вівторкам, четвергам і суботам з 16.00 до 18.00 займається у спортивній секції.

Тому, запропонований радою опіки та піклування варіант способу участі батька у вихованні дітей та їх спілкуванні з батьком є максимально доречним, оскільки батько не мешкає разом із ними, діти відвідують школу та дитсадок (відповідно), а також спортивні секції, що займає у дітей багато часу щодня та щотижня. Між цим, слід враховувати й те, шо діти повинні мати також і час для спілкування з матір`ю, мати час на власний відпочинок для спілкування зі своїми друзями, а також час для підготовки домашніх завдань і необхідного відпочинку. Це все складає їх життєвий графік, який, задля дотримання нормального розвитку дітей, не повинен порушуватись.

Щодо позиції апелянта відносно висновку спеціаліста № ЕD-2521-4-950.18 від 26.03.2018 року стосовно психологічного дослідження дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зроблений судовим експертом Судової незалежної експертизи України слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, відповідачка під час розгляду справи у суді першої інстанції скористалась наданим їй цивільно-процесуальним законодавством правом довести свою позицію шляхом надання відповідних письмових доказів,зокрема висновку судового експерта.

В той час апелянт, вважаючи вказаний висновок судового експерта неналежним та не достовірним доказом, не скористався таким самим правом та не заявив клопотання про проведення експертизи, необхідної на його думку.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності надання повторного висновку органом опіки та піклування нічим не обгрунтовані, з огляду на те, що для розгляду поданої позивачем заяви до органу опіки та піклування, останній жодного разу не з`явився.

Інші доводи апеляційної скарги носять риторичний характер та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Приморської районної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення порядку участі у вихованні дітей - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.07.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда