ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2445/18 Номер провадження 22-ц/814/1059/19Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Повного товариства "Ломбард "Домашній" товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Голден Сіті" і компанія" на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області в складі судді Городівського О.А. від 15 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Повного товариства "Ломбард "Домашній" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Голден Сіті" і компанія" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила поновити її на посаді оцінювача-експерта Ломбардного відділення №5 Повного товариства «Ломбард» «Домашній» ТОВ «СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ» І КОМПАНІЯ» з 29 вересня 2018 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 вересня 2018 року по день винесення судом рішення по справі.

Вимоги обґрунтовані тим, що вона з 12.05.2017 року працювала на посаді оцінювача-експерта в ломбарді відповідача, 28.08.2018 року була звільнена на підставі наказу № 62-к у зв'язку з втратою довіри.

Вважає звільнення незаконним, оскільки акт інвентаризації, який слугував підставою для звільнення, не встановив факту вини в її діях та невідповідності вимогам посадової інструкції , сама інвентаризація була проведена з грубими порушеннями положення про інвентаризацію,

Вказує, що на час звільнення вона була вагітна, що вже само по собі унеможливлює її звільнення за ініціативою роботодавця і свідчить про порушення трудового законодавства, а саме положень ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 січня 2019 рокупозов задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 на попередній посаді оцінювача-експерта Ломбардного відділення № 5 Повного товариства «Ломбард» «Домашній» ТОВ «Севен Голден Сіті» і Компанія з 29 вересня 2018 року.

Стягнуто з Повного товариства «Ломбард» «Домашній» ТОВ «Севен Голден Сіті» і Компанія на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 вересня 2018 року по день ухвалення рішення в сумі 12183,84 грн.

Стягнуто з Повного товариства «Ломбард» «Домашній» ТОВ «СевенГолден Сіті»і Компанія на користь держави судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Задоволення позовних вимог вмотивовано наявністю підстав для поновлення позивача на роботі з огляду на неможливість звільнення вагітної жінки, що визначено нормами ч.3 ст. 184 КЗпП України та відповідно до положень ст. 235 КЗпП України на її користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Одночасно, суд, оцінивши зібрані по справі докази, встановив наявність винних дій працівника, які стали підставою для втрати до неї довіри.

В апеляційній скарзі Повне товариство "Ломбард "Домашній" товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Голден Сіті" і компанія" (надалі ломбард), посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема вказує, що позивач не надала роботодавцю довідку про свою вагітність, а отже на неї не можуть поширюватися гарантії, передбачені трудовим законодавством, оскільки позивачем довідка про вагітність була надана роботодавцю лише через 10 днів після звільнення з роботи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, з 12.05.2017 р. ОСОБА_2 працювала на посаді оцінювача-експерта в ломбарді відповідача. Одночасно, з нею був заключений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Позивач була ознайомлена з посадовою Інструкцією , відповідно до якої вона як експерт-оцінювач забезпечувала збереження матеріальних цінностей з наявністю обліку , контролю за рухом і зберіганням таких цінностей.

Наказом №62-к від 28.09.2018 року її було звільнено в зв'язку з втратою довіри згідно п.2 ст. 41 КЗпП України.

Підставою для звільнення стали результати проведеної Інвентаризації предметів закладу і грошових коштів Ломбардного відділення №5 від 28.09.2018 року та службова записка керуючого Ломбардного відділення №5 Туніцької Я.Г.

Встановивши правомірність проведення інвентаризації Ломбардного відділення № 5 та достовірність виявлених винних дій позивача, що підтверджуються актом внутрішньої планової інвентаризації предметів закладу та грошових коштів станом на 28.09.2018 та додатком до інвентаризаційного опису таблицею розбіжностей, згідно якої виявлено розбіжність (нестача) ваги золота та відсутність (нестача) мобільного телефону, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для виникнення у керівника Повного товариства «Ломбард» «Домашній» ТОВ «СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ» І КОМПАНІЯ» права для розірвання трудового договору з ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Одночасно, зважаючи на вагітність позивача та враховуючи норми ч. 3 ст. 184 КЗпП України, якими не допускається звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, суд поновив ОСОБА_2 на посаді , стягнувши у відповідності до ст. 235 КЗпП України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення рішення.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку , який підлягає стягненню на користь поновленого працівника.

Як вбачається з довідки № 558 від 09.10.2018 ОСОБА_2 перебувала на обліку по вагітності у Миргородській жіночій Консультації з діагнозом вагітність 28-29 тижнів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 народила доньку ОСОБА_5.

Наявність вагітності на день звільнення працівниці за ініціативою власника або уповноваженого ним органу при відсутності ліквідації підприємства, установи, організації являється безумовною підставою для поновлення звільненої особи на раніше займаній посаді.

При цьому для застосування ч. 3ст. 184 КЗпП України закон передбачає наявність стану вагітності саме на час звільнення особи, а не на час розгляду справи. Застосування даної норми не ставиться в залежність і від своєчасного повідомлення працівницею власника або уповноваженого ним органу про вагітність.

За результатами розгляду аналогічних справ Верховний Суд України дійшов висновку про те, що наявність вагітності на час звільнення є підставою для поновлення на роботі, а несвоєчасне повідомлення працівницею роботодавця про свою вагітність не впливає на застосування гарантій, передбачених Кодексом законів про працю України (правова позиція, яку сформував Верховний Суд України в ухвалі від 11.11.2009 у справі № 6-15304вов09).

Вірно застосувавши норми матеріального права та усталену судову практику при розгляді справ з подібними правовідносинами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх правових підстав для поновлення позивача на роботі.

Встановивши, що середньоденний заробіток позивача складає 169,22 грн., місцевий суд стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.09.2018, тобто з моменту звільнення позивача по день постановлення судового рішення 15.01.2019 року, не взявши до уваги, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач народила дитину, а отже змінила статус з працівника в розумінні положень ст. 235 КЗпП України на статус особи, яка перебуває під дією гарантій, визначених Законом України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми», який встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги.

У відповідності до положення ст. 179 КЗпП України на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів починаючи з дня пологів. Тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів). Вона надається жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів.

Відповідно до наведених норм, в зазначений період жінка являється тимчасово непрацездатною , що оформляється відповідним лікарняним листом.

Вказаний листок непрацездатності у зв'язку з вагітністю та пологами видається за місцем спостереження за вагітною жінкою відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 р. № 455.

Таким чином, в будь-якому разі, з моменту народження дитини, тобто з 22.12.2018 і до постановлення рішення по справі, позивач являлась тимчасово непрацездатною особою, яка має статус та гарантовані державою виплати у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми».

Вказані обставини та передбачені законом виплати внаслідок тимчасової непрацездатності жінки у зв»язку з вагітністю та пологами виключають визначену положеннями ст. 235 КЗпП України відповідальність виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 22.12.2018 року по день винесення судового рішення по справі, оскільки після народження дитини виплатами коштів займається Міністерство соціальної політики України, виплачуючи допомогу при народженні дитини, яка в свою чергу складається з допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Не звернувши уваги на вказані обставини та норми закону, які їх урегульовують, суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача середній заробіток за весь період з моменту незаконного звільнення по день постановлення судового рішення.

Зважаючи на те, що кількість робочих днів з дня звільнення до дня народження дитини становить 59 днів, середній заробіток за період з 29.08.2018 року по 22.12.2018 року складатиме 9983,82 грн.( 169,22 грн.* 59), у зв»язку з чим судове рішення підлягає зміні шляхом зменшення визначеного судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12183,34 грн. до 9983,82 грн.

Враховуючи зміну рішення в частині стягнення середнього заробітку шляхом його зменшення, колегія суддів вважає за необхідне змінити також і рішення суду в частині стягнутого на користь держави судового збору, зменшивши останній з 1409,60 грн. до 1282,03 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду щодо незаконного звільнення працівника не спростовують.

Саме по собі посилання апелянта на те, що судом при вирішенні спору не застосовані норм міжнародного законодавства, не свідчать про недотримання ним норм матеріального права, якими урегульовано спірні правовідносини , зокрема ст. 184,235 КЗпП України.

Так, посилання на положення Закону України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії» (переглянутої) від 14.09.2006 року , згідно якої незаконним вважається звільнення вагітної жінки у період від дати повідомлення нею свого роботодавця про вагітність, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки питання застосування гарантій при звільненні вагітних жінок не пов»язано з датою повідомлення про це роботодавця, а залежить лише від самого факту вагітності , тому такі гарантії не можуть бути звужені і залежати від інших фактів.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Повного товариства "Ломбард "Домашній" товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Голден Сіті" і компанія" задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 січня 2019 року змінити в частині стягнення середнього заробітку з Повного товариства «Ломбард» «Домашній» ТОВ «Севен Голден Сіті» і Компанія на користь ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу з 12183,84 грн. до 9983,82 грн. та в частині стягнення судового збору з 1409,60 грн. до 1282,03 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 квітня 2019 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.