Провадження № 22-ц/802/637/19 Категорія: 26 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №VO21G1 від 25.04.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 176 750 грн. зі сплатою відсотків за користування в розмірі 14,04% в рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.04.2026 року. Відповідно до заяви від 28.07.2008 року кредитний договір переведено з валюти гривня в валюту долар США та укладено додаткову угоду, відповідно до якої розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку склав 38 140,42 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.04.2008 року було укладено договір іпотеки № VO21G1, згідно з умовами якого, відповідач надала в іпотеку нерухоме майно а саме: житловий будинок загальною площею 175,80кв.м., житловою площею 114,50 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору не виконала, у неї утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 09.04.2013 року разом з відсотками та пенею становить 40 204,82 доларів США. Просив стягнути з відповідача в користь АТ КБ «ПриватБанк» з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заборгованість по кредитному договору станом на 10.11.2014 року в розмірі 56 195, 75 доларів США.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VO21G1 від 25.04.2008 року та додатковою угодою №VO21G1 від 28.07.2008 року в розмірі - 40 401, 79 доларів США, що по курсу НБУ від 10.11.2014 року становить 597 946 грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір в розмірі - 3212 грн. 37 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» укладено договір №VO21G1 від 25.04.2008 року з ОСОБА_1 , яка отримала кредит в розмірі 176 750 грн. зі сплатою відсотків за користування в розмірі 15,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.04.2026 року. Згідно заяви позичальника ОСОБА_1 від 28.07.2008 року кредитний договір переведено з валюти гривня в валюту долар США та укладено додаткову угоду, відповідно до якої розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку склав 38 140,42 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка становить відповідно до розрахунку банку, станом на 10.11.2014 року 56 195, 75 доларів США, яка складається з заборгованості по кредитному договору в розмірі 37181, 87 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 8898,15 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 1748,81 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання по кредиту в розмірі 5674,85 доларів США, а також штрафів в розмірі 16,89 Доларів США та 2675,18 доларів США.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України визначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною першою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору банк звернувся 13.09.2013 року, тим самим змінив строк виконання основного зобов`язання.

Таким чином, оскільки після спливу строку кредитування позивач втратив право нараховувати проценти за кредитом, то суд прийшов до правильного висновку, про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 37181, 87 доларів США та по процентах за користування кредитом, яка виникла станом на 13.09.2013 року в розмірі 2 726, 19 доларів США.

Судом першої інстанції правильно застосовані саме вказані норми права при вирішенні спору, а також враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 28 березня 2018 року, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з п. 5.1. додаткової угоди до договору про іпотечний кредит у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 Договору за кожний день просрочки. При цьому, відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Однак, суд визначивши розмір пені, яка має бути стягнута з відповідача з врахуванням зміни строку кредитування в сумі 493,73 доларів США в порушення п. 5.1 додаткової угоди до договору, який передбачає сплату пені в гривні, стягнув її в іноземній валюті, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні і стягненню з відповідача в користь позивача підлягає 7 307,21 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання по кредиту.

Що стосується позовних вимог банку про стягнення 1748,81 доларів США заборгованості по комісії, про стягнення штрафів за порушення умов договору то суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову в цій частині та в цій частині судове рішення не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, тим самим змінивши предмет та підставу позову, після початку розгляду справи по суті, що є процесуальним порушенням суду, оскільки позивач має право змінити предмет або підставу позову до початку розгляду судом справи по суті відповідно до ст. 31 ЦПК України(в редакції яка діяла на момент подання заяви про уточнення позовних вимог) не заслуговують на увагу, оскільки не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що додаткові угоди від 28 липня 2008 року та 19 грудня 2011 року до договору про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року містять несправедливі умови та суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними з огляду на таке.

Так, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання додаткових угод до договору відмовлено.

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання додаткових угод недійсними відмовлено. Цим рішенням встановлено, що кредитний договір та додаткові угоди до нього укладені в письмовій формі, підписані повноважними особами, містять всі суттєві умови, передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також були узгоджені сторонами. При їх укладенні сторони знали про договірні умови і свідомо з ними погоджувалися, тобто, дані угоди відповідають вимогам закону.

Отже, зазначені доводи апеляційної скарги були предметом розгляду цивільних справ за позовом ОСОБА_1 та обставини встановлені зазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом відповідно до положень ст. 82 ЦПК України.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги, що банк протиправно включав до розрахунку заборгованості комісію, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення відмовлено позивачу у стягненні заборгованості по комісії.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що борг ОСОБА_1 повністю достроково погашений є безпідставними та спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема висновком № 8395 судово-економічної експертизи від 22.02.2016 року встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит від 25.04.2008 року(з додатками та додатковими угодами) станом на 25.09.2014 року можливо підтвердити: по кредиту(основний борг) - 36043,19 доларів США, по відсотках - 13 419,80 доларів США, по пені - 4848,88 доларів США, підтвердити суму штрафу в розмірі 2692,07 доларів США(16,89 + 2675,18) експерту не надається можливим. Разом з тим, оскільки рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитом станом на 13.09.2013 року з врахуванням зміни строку виконання основного зобов`язання, а тому, розмір заборгованості визначений судом відрізняється від розміру заборгованості визначеного експертом. Крім того, судом відмовлено в стягненні з відповідача в користь позивача суми штрафів.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин суд першої інстанції, задовольнивши частково позовні вимоги позивача, прийшов до правильного висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором, проте в порушення норм матеріального права заборгованість по пені стягнув в доларах США, а тому, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в означеній частині та стягненню з відповідача в користь позивача підлягає заборгованість в розмірі 39908,06 доларів США, яка складається із: 37181 доларів США 87 центів - заборгованість за кредитом; 2726 доларів США 19 центів - заборгованість по процентах за користування кредитом та 7307 грн. 21 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2019 року в даній справі в частині задоволених позовних вимог змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № VO21G1від 25 квітня 2008 року в розмірі 39908(тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісім)доларів США 06 центів, яка складається із: 37181(тридцять сім тисяч сто вісімдесят один) доларів США 87 центів - заборгованість за кредитом, 2726(дві тисячі сімсот двадцять шість) доларів США 19 центів - заборгованість по процентах за користування кредитом та 7307(сім тисяч триста сім) грн. 21 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді