Номер провадження: 22-ц/813/5349/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Сувертак І.В., повний текст рішення складено 07 березня 2019 року, -

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що сторони 09 березня 2002 року уклали шлюб, який зареєстровано Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №89. В шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У свідоцтві про народження дітей батьком записаний ОСОБА_2 Діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні та вихованні. На час розгляду справи Суворовським районним судом м. Одеси розглядається цивільна справа про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Також позивачка зазначила, що ОСОБА_2 працює на судах закордонних компаній та має можливість сплачувати аліменти.

Оскільки відповідач належної матеріальної допомоги з листопада 2018 року не надає, хоча до зазначеного часу щомісячно надавав матеріальну допомогу на утримання дітей і проплату комунальних послуг, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 950 доларів США на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000 грн. щомісячно до його повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, аліменти в розмірі 3000 грн. на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно до її повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

Стягнуто з ОСОБА_2 , судові витрати за переклад в сумі - 960 грн. на користь ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704,60 грн. в дохід держави.

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині стягнення аліментів та стягнення судових витрат на перекладскасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 у розмірі 1013,5 грн.щомісячно до його повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, та доньку ОСОБА_5 у розмірі 1013,5 грн. щомісячно до її повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно,посилаючись на порушення судом норм матеріальногота процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 зазначає, що позивачем не були доведені факти окремого проживання подружжя, відсутності матеріального забезпечення неповнолітніх дітей зі сторони батька, безучасності позивача у вихованні дітей, і так само не було надано жодних доказів, які б підтверджували витрати, які понесла позивач особисто на утримання дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що зі сторони відповідача не надано достатніх доказів щодо його неспроможності виплачувати аліменти в розмірі якому стягнуто судом, а також не надано доказів копій квитанцій, чеків, які підтверджують його піклування та утримання дітей, відповідач отримує стабільний дохід, який повністю витрачає на свої потреби.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по червень 2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 470 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровано Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №89 (а.с. 4).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Батьком дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у свідоцтві про народження дітей записаний ОСОБА_2

Діти проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Визначаючи розмір аліментів, суд прийняв до уваги вимоги Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» щодо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку який батьки зобов`язані забезпечити дитині.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме стану здоров`я батька та матері дитини, матеріального становища платника, а також враховуючи те, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України), прийшов до обґрунтованого висновку, що розмір аліментів на утримання дитини, який підлягає стягненню з відповідача має становити 3 000грн., що узгоджується з приписами ч.3 ст. 182 СК України, а саме можливість батька надавати допомогу в зазначеному розмірі.

Висновки суду про те, що позивачем не доведено спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 950 доларів США на кожну дитину є вірними.

Також суд вірно зазначив, що грошовою одиницею в Україні є гривня, а не долар США, тому при вирішенні питання про суму аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь дітей (грошовою одиницею), судом стягнуті аліменти самев національній одиниці України гривні.

На підставі вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан сторін, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей,суд прийшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн.щомісячно на кожну дитину, з індексацією відповідно до закону, однак не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття,оскільки вони відповідають вимогам закону.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 про те, що позивачем не були доведені факти окремого проживання подружжя, відсутності матеріального забезпечення неповнолітніх дітей зі сторони батька, безучасності позивача у вихованні дітей, і так само не було надано жодних доказів, які б підтверджували витрати, які понесла позивач особисто на утримання дітей, колегія суддів вважає безпідставними, оскількиобов`язок утримання дітей покладається на обох батьків та батьки повинні утримувати дітей у рівних частинах та гарантовано забезпечувати їх прожитковий мінімум у відповідності до вимог закону, судом було встановлено, що діти проживають з матір`ю, а встановлений та стягнутий розмір аліментів 3000 грн. є спроможнім для відповідача його сплачувати та не суперечить діючому законодавству.

Крім того, також слід зазначити, що доводи, викладені в апеляційній скарзі були предметом розгляду у суді першої інстанції, а тому детальному спростуванню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 05 липня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець