Ухвала

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 382/2094/16-ц

провадження № 61-362ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області про скасування рішення сесії сільської ради та скасування свідоцтва про право власності,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області про скасування рішення сесії сільської ради та скасування свідоцтва про право власності.

Позов мотивовано тим, що починаючи з 1996 року він користується земельною ділянкою площею 0,9 га в межах населеного пункту села Лозовий Яр Яготинського району Київської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Вказана земельна ділянка була надана йому на підставі рішення Лозовоярівської сільської ради народних депутатів від 15 травня 1996 року. Вказував, що кожного року він сплачував кошти за користування та починаючи з 1996 року відкрито та добросовісно володіє даною земельною ділянкою. Восени 2015 року після збору урожаю сільськогосподарських культур він переорав земельну ділянку на зиму для покращення її родючості та 06 червня 2016 року здійснював посів кукурудзи, під час якого прибули працівники поліції, представники сільської ради та ОСОБА_2 , який звинуватив його в самовільному захопленні земельної ділянки. Згодом позивачу стало відомо про те, що земельна ділянка, якою він користувався, була передана відповідачу у власність на підставі рішення Лозовоярівської сільської ради від 25 вересня 2016 року та свідоцтва про право власності від 15 жовтня 2015 року. Позивач зазначав, що у порядку реалізації свого права щодо безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у відповідності до статей 118, 119, 121 ЗК України, мав намір у 2016 році звернутися до Лозовоярівської сільської ради, проте сільською радою шляхом прийняття рішення від 04 серпня 2015 року № 441-47-VI «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою» та рішення від 25 вересня 2015 року № 335-45-VI «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 » було порушено його право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, якою він користується протягом двадцяти років.

Посилаючись на те, що вказана земельна ділянка була незаконно передана у власність відповідачу, ОСОБА_1 просив скасувати рішення сесії Лозовоярівської сільської ради від 25 вересня 2016 року за № 341-47-VI, рішення сесії Лозовоярівської сільської ради від 25 вересня 2015 року за № 355-45-VI, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15 жовтня 2015 року на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , розташованої в с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області та призначеної для ведення особистого селянського господарства, виключити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 27 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 червня 2018 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У відповідності до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є скасування рішень Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , розташованої в с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області; визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 15 жовтня 2015 року на вказану земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 .

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, а тому є малозначною в силу своїх властивостей.

Незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Беручи до уваги характер вказаних немайнових вимог, а також чітке нормативне урегулювання порядку вирішення спорів даної категорії, Верховний Суд, з урахуванням положень частини шостої статті 19 ЦПК України, визнає дану справу справою незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки зазначена касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області про скасування рішення сесії сільської ради та скасування свідоцтва про право власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик