ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року

м. Черкаси

Справа № 707/1269/19 Провадження № 22-ц/821/567/19
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л.І.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Суходольського О.М.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22 квітня 2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Згідно з п.п. 2.1.1.2.3 та п.п. 2.1.1.2.4 Договору, відповідач надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачений п. 2.1.1.5.7 Договору.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, за умови інформування Позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_1 свої зобов`язання по Договору надання банківських послуг не виконав і станом на 23 квітня 2019 року має заборгованість у розмірі 18 249,84 грн., що складається з 5 496,86 грн. заборгованості за тілом кредиту; 3 905,99 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 6 717,26 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 784,50 грн. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 845,23 грн. штрафу (процентна складова).

Заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводились, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин.

Просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 18 249,84 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1 921,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по Договору № б/н про надання банківських послуг від 22 квітня 2014 року в розмірі 5 496,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі, що складаються із судового збору в сумі 578,42 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Банком не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, при укладенні Договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» не дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд погодився з тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи, що рішення суду в частині відмови стягнення частини заборгованості по тілу кредиту прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просило скасувати заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2019 року, в оскаржуваній частині, та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути судові витрати.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи.

Зазначає, що платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Тобто, тіло кредиту складається із 2-х складових, а саме заборгованість за тілом кредиту (5 496,86 грн.) та заборгованість за простроченим тілом кредиту (3 905,99 грн.).

Вважає, що суд першої інстанції не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та не дослідив довідку про умови кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 відкрито провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 51 52).

Відповідно до анкети-заяви, підписаної сторонами 22 квітня 2014 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний Договір б/н, за умовами якого передбачено надання Банком Позичальнику ОСОБА_1 , кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 29).

При цьому, в заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного Договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайтіhttps://privatbank.ua/terms/, що діє на підставі Ліцензії Національного Банку України № 22 від 29 липня 2009 року (а.с. 30 45).

Банком також надана банківська ліцензія № 22 від 05 жовтня 2011 року про право надання банківських послуг визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та нову редакцію Статуту АТ КБ «ПриватБанку» (49, 51 52).

Згідно з наданим в суд першої інстанції розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним Договором станом на 23 квітня 2019 року становить 18 249,84 грн. та складається з 5 496,86 грн. заборгованості за тілом кредиту; 3 905,99 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 6 717,26 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 784,50 грн. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 845,23 грн. штрафу (процентна складова).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 з підстав зняття останнім кредитних коштів із банківської карти, отриманої згідно анкети-заяви від 22 квітня 2014 року.

Разом із позовом Банк подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 55).

В прохальній частині позову зазначено, що Банк не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення (а.с. 22).

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 29 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 59).

Згідно відповіді виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району від 05 червня 2019 року за № 283/02-81, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

ОСОБА_1 надіслано та отримано ним, як позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження, так і копію заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2019 року (а.с. 63, 72).

Заочне рішення суду ОСОБА_1 , у визначеному процесуальним законом порядку, не оскаржував.

Черкаським апеляційним судом 02 жовтня 2019 року усім учасникам справи було надіслано ухвалу про відкриття апеляційного провадження, у відповідності до вимог ст. 361 ЦПК України, а ОСОБА_1 також надіслано апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанку», які отримані останнім 12 жовтня 2019 року (а.с. 91).

Ухвалою про відкриття провадження ОСОБА_1 було надано строк для подачі відзиву протягом 5 днів з моменту одержання ухвали, однак ОСОБА_1 не скористався правом на його подачу.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Подаючи апеляційну скаргу, Банк просив скасувати рішення суду першої інстанції лише в частині незадоволених вимог, а рішення суду в іншій частині залишити без змін.

Хоча Банк, відповідно до позовної заяви, крім тіла кредиту просив стягнути із ОСОБА_1 прострочене тіло кредиту, відсотки, пеню та штрафи, доводи апеляційної скарги зводиться виключно до незгоди Банку із відмовою у стягненні частини тіла кредиту, а саме простроченого тіла кредиту.

Переглядаючи справу за наявними матеріалами справи в оскаржуваній частині, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 22 квітня 2014 року не визначено вид кредитної карти, процентна ставка, не встановлений кредитний ліміт, порядок нарахування пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та про строк повернення кредиту (користування ним) (а.с. 29).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути прострочене тіло кредиту, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами (хоча в розрахунку зазначено, що проценти становлять 0,00 грн.).

Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 29 липня 2009 року № 22, як невід`ємні частини спірного Договору.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд, крім положень ЦК України, керувався, правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосоване законодавство до даних правовідносин, адже без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, за відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про вид кредитної карти, про кредитний ліміт, про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та про строк повернення кредиту (користування ним), надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин.

Також відсутні підстави вважати, що при укладені договору з позичальником ОСОБА_1 кредитор АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Тому враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Доказуючи розмір фактично отриманої суми кредитних коштів Банком було надано два розрахунки заборгованості, а саме перший з моменту підписання акети-заяви 22 квітня 2014 року по 31 травня 2015 року та з 01 червня 2015 року по 23 квітня 2019 року.

Надані розрахунки заборгованості виконані у формі таблиць із зазначенням відповідних граф, а в кінці розрахунку зазначені, як висновок, остаточні суми на кінець періоду за який вони виконані.

Із першого розрахунку вбачається, що він містить, зокрема, графи: «сальдо поточної заборгованості за кредитом», «сальдо простроченої заборгованості за кредитом», «нараховані на поточну заборгованість за кредитом проценти». Станом на 31 травня 2015 року заборгованість за кредитом становила 3 517,03 грн., заборгованість за процентами 94,89 грн.

В другому розрахунку вже, зокрема, наявні графи: «тіло кредиту», «прострочене тіло кредиту» та «заборгованість за наданим кредитом». При цьому, в кінці періоду зазначено, що заборгованість за тілом кредиту становить 5 496,86 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 3 905,99 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом (сума в якій не співпадає із сумою зазначеною в таблиці у відповідній графі).

При цьому, в апеляційній скарзі Банком зазначено, що платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості за кредитом. У разі несвоєчасного або в не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою, тому основними вимогами Банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Пункт 1.1.1. доданих до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг визначає терміни і поняття, при цьому поняття тіло кредиту та прострочене тіло кредиту в ньому відсутні.

Відповідно до п.п. 1.1.1.60 мінімальний обов`язковий платіж це розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісячно має сплачувати клієнт протягом терміну дії карти. Цей платіж розраховується, як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом.

Прострочений кредит кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений договором (п.п. 1.1.1.88).

Таким чином, прострочене тіло кредиту, кім іншого, включає в себе відсотки за користування кредитом.

При цьому, позивачем не було надано суду виписки по відкритому на ім`я ОСОБА_1 рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів та заборгованості.

Враховуючи, що стягненню з відповідача підлягає виключно сума безпосередньо отриманих за допомогою банківської карти коштів, за відсутності виписки по рахунку боржника, відсутності в наданому розрахунку складових простроченого тіла кредиту та відсутності визначеного договором порядку нарахування відсотків за користування кредитом, Банком не доказано належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту в сумі із тілом кредиту складають саме фактично отримані кошти ОСОБА_1 .

Колегія суддів враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

За викладеного доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість за тілом кредиту складається з двох складових, а саме: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Василенко

Судді: О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак