Справа № 204/5202/19
Провадження № 2/204/1474/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Сокол К.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2019 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» про стягнення заборгованості із заробітної плати, моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що 16.04.2019 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду інженера-проектувальника у представництві «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ», структурний підрозділ - дільниця з будівництва об`єктів транспортної інфраструктури, де він працює по теперішній час. Щомісячний оклад було встановлено у розмірі 25342,00 грн. Позивачу було нараховано заробітну плату в наступних розмірах:

-за квітень 2019 року - нараховано 13 779,16 грн. (до виплати 11 092,22 грн.);

-за травень 2019 року - нараховано 28 448,00 грн. (до виплати 22 900,64 грн.);

-за червень 2019 року - нараховано 28 448,00 грн. (до виплати 22 900,64 грн.).

Однак, починаючи з 01.05.2019 року по теперішній час відповідач не виплачує позивачу заробітну плату, посилаючись на відсутність коштів. В період з 22.04.2019 року по 22.07.2019 року було лише одне надходження заробітної плати 29.05.2019 року у розмірі 11092,22 грн., що є заробітною платою за квітень 2019 року. Інших надходжень заробітної плати на рахунок позивача не було. Всього станом на 25.07.2019 року відповідач заборгував позивачу заробітну плату у розмірі 56896,00 грн., але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовився. Через відсутність грошових коштів позивач був позбавлений належного забезпечення своєї життєдіяльності, через що змінився спосіб його життя, довелось економити на продуктах харчування, позивач не міг купувати продукти харчування нормальної якості та урізноманітнювати свій раціон, перебував у постійному стресі через те, що не міг отримати свою зарплатню, яка необхідна йому для життєдіяльності, через що погіршило його самопочуття як фізичне так і психологічне (моральне), доводилося докласти додаткові зусилля для влаштування свого побуту. Крім того, у зв`язку із підготування позовної заяви, він вимушений був звернутись за правовою допомогою, яку також просив стягнути з відповідача, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною заявою.

Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 12 серпня 2019 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

З урахуванням вимог ст.ст.19, 274, 276, 277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались.

03.09.2019 року відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву за вх.№19349, згідно якого заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що 26.07.2019 року позивач отримав зарахування заробітної плати за травень 2019 року в розмірі 5000 грн. Також, 08.08.2019 року позивач отримав зарахування заробітної плати за травень 2019 року в розмірі 17900,64 грн. Загалом позивач за травень 2019 року отримав заробітну плату - 22900,64 грн., що є 100% суми, яка належала позивачу до виплати за вищевказаний місяць. 08.08.2019 року позивачем отримано 2499,67 грн. за червень 2019 року. Також 30.08.2019 року позивач отримав зарахування заробітної плати за червень 2019 року в розмірі 20400,97 грн. Загалом позивач отримав за червень 2019 року заробітну плату - 22900,64 грн., що є 100% суми, яка належала позивачу до виплати за вищевказаний місяць. Тобто, на теперішній час, заробітна плата за вказаний період отримана позивачем в повному обсязі. Одночасно, відповідач вважає, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження понесення ним моральної шкоди внаслідок затримки заробітної плати. Також відповідач вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення явно завищений та нічим не доведеним, крім того, вартість послуг за надання правничої допомоги дуже завищена, та повинна складати 1500,00 грн., а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

20.09.2019 року позивач надав на адресу суду відповідь на відзив за вх.№2089, згідно якої не заперечував з приводу тверджень відповідача, що ним виплачено заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 в повному обсязі. Однак, позивач зазначає, що виплати були проведені із значною затримкою, тобто вже після звернення позивача до суду, а тому правомірними залишаються вимоги позивача щодо стягнення з Акціонерного товариства «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» в особі Представництва «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.

Одночасно позивачем подано клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, а саме: закрити провадження у справі № 204/5202/19 в частині позовних вимог щодо стягнення з «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» в особі Представництва «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.05.2019 року по 30.06.2019 року у розмірі 56896,00 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2019 прийнята відмова ОСОБА_1 від позову до Акціонерного товариства «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди в частині позовних вимог щодо стягнення з Акціонерного товариства «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.05.2019 року по 30.06.2019 року у розмірі 56896,00 гривень; провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди в частині позовних вимог щодо стягнення з Акціонерного товариства «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.05.2019 року по 30.06.2019 року у розмірі 56896,00 гривень - закрито.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Встановлено, що відповідно до наказу №64-к від 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на роботу з 16.04.2019 року до 15.04.2020 року «Представництвом «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» на посаду інженера-проектувальника з окладом (тарифною ставкою) - 25 342 грн. 00 коп. (арк.с.7).

Частиною 1 ст.115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно довідки №4 від 22.07.2019 року виданої «Представництвом «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» вбачається, що дохід ОСОБА_1 за період 16.04.2019 року по 30.06.2019 року склав 56893,50 грн. (арк.с.8). Позивачем у відповіді на відзив підтверджено факт отримання заробітної плати в повному обсязі.

Як вбачається з банківської виписки АТ «Укрсиббанк» від 09.09.2019 року по рахунку позивача № НОМЕР_1 за період з 22.04.2019 року по 09.09.2019 року відповідач здійснив платежі на загальну суму 103095,66 грн. (арк.с.44).

Тому, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з Акціонерного товариства «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.05.2019 року по 30.06.2019 року у розмірі 56896,00 гривень - закрито.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до статей 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Судом встановлено та відповідне підтверджується довідкою №53-2-01/71554 від 23 серпня 2019 року, довідкою №53-2-01/71830 від 02 вересня 2019 року, які видані АТ «Укрсиббанк», Представництво «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» перерахувало заробітну плату згідно договору № про обслуговування виплати заробітної плати та інших виплат співробітникам клієнта в безготівковій формі від 01 липня 2016 року, співробітнику ОСОБА_1 на рахунок 5591 у сумі:

-5 000 грн., дата зарахування 26.07.2019 року, за травень 2019 року, згідно відомості №494 від 26.07.2019 року;

-17 900,64 грн., дата зарахування 08.08.2019 року, за травень 2019 року, згідно відомості №610 від 08.08.2019 року;

-2 49,67 грн., дата зарахування 08.08.2019 року, за червень 2019 року, згідно відомості №607 від 08.08.2019 року;

-20 400,97 грн., дата зарахування 30.08.2019 року, за червень 2019 року, згідно відомості №661 від 30.08.2019 року (арк.с.31,32).

Оскільки відповідач внаслідок не виплати заробітної плати, спричинив позивачу моральних страждань, пов`язаних з відсутністю грошових коштів для свого існування та для існування своєї родини, за таких обставин, діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає в перенесеному душевному хвилюванні, яке відобразилося на його емоційному стані.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

Виходячи з принципу розумності і справедливості суд вважає, що заявлена до відшкодування сума моральної шкоди у розмірі 10000 грн. не відповідає глибині і ступеню перенесених моральних страждань, а тому має бути зменшена до 500,00 грн.

Вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 22 липня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Бровко Оксаною Олександрівною було укладено договір №01-22-07/19 про надання правової допомоги, предметом якого сторони визначили, що замовник доручає, а виконавець бере на себе обов`язок здійснювати правовий захист інтересів замовника в судах України першої, апеляційної та касаційної інстанції. Відповідно до п.3.2 договору вартість послуг з ведення справи в суді 1-ої інстанції становить - 4500 грн. без ПДВ (арк.с.11-12).

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі.

Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу було надано копію квитанції №0.0..1 від 23.07.2019 року загальною сумою на 4500,00 грн.(арк.с.15) та погодинну тарифікацію адвокатських послуг (договір №01-22-07/19 про надання правової допомоги від 22.07.2019 року) згідно якого надані адвокатом послуги на момент подачі позову до суду складають:

-Усні консультації - 1 год., 500 грн.;

-Аналіз та перевірка документів замовника, моніторинг чинного законодавства, підбір нормативної бази для складання позову - 0,5 год., 250 грн.;

-Складання позовної заяви - 4 год., 2000 грн.;

-Підготовка документів, що додаються до позовної заяви (друк, ксерокопіювання та завірення належним чином) - 0,5 год., 250 грн.;

-Наручне подання позовної заяви з додатками до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська - 0,25 год., 125 грн.

Всього надано адвокатом послуг на момент подачі позову до суду 3 125,00 грн. (арк.с.16-17).

Проте, за наявності перелічених документів, наданих позивачем та його представником, не можна достовірно встановити, що фактично ОСОБА_1 сплатив грошові кошти адвокату Бровко О.О. за надання правової допомоги, оскільки суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні ст.ст.77,79 ЦПК України, а саме, акт приймання-передачі наданих послуг, що унеможливлює встановити, що зазначені витрати були понесені позивачем саме у зв`язку із представництвом його інтересів у суді за даною цивільною справою. Крім того, погодинна тарифікація адвокатських послуг, що міститься в матеріалах справи, лише передбачає «послуги, які заплановано надати замовнику під час розгляду справи у суді І інстанції», а тому, не є витратами, в розумінні ст.ст.137,141 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем саме витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16,23 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України, ст.ст. 4, 5-8, 10, 12, 77-78, 81-83, 134, 210, 247, 264-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» (код ЄДРПОУ представництва: 26511979, адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Глінки, буд.2, оф.802) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 500 (п`ятсот) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» (код ЄДРПОУ представництва: 26511979, адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Глінки, буд.2, оф.802) на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар