ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 жовтня 2019 року

м. Харків

справа №642/7325/18

провадження №22-ц/818/4740/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кіся П.В., Кругової С.С.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 Ярославівна

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року, постановлене під головуванням судді Вікторова В.В. в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 23 липня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 79 935,67 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.02.2011 року у розмірі 70 558,91 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму судового збору у розмірі 1 555,31 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 70 558,91 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду просила залишити без змін та вирішити питання розподілу судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що збільшивши тіло кредиту з 35 431,97 грн. (первісні вимоги Банку) до 70 558,91 грн., позивач фактично перерахував заборгованість за відсотками в заборгованість за тілом кредиту збільшивши суму на 35 125,94 грн. В графі 5 розрахунку банку станом на 14.03.2019 року «тіло кредиту за звітну дату» чітко зазначена сума 2 408,77 грн. Відповідачка зазначає, що саме станом на 14.03.2019 року нею погашена заборгованість за кредитним договором на загальну суму 24 386 грн. Тому вважає, що у неї відсутня заборгованість за тілом кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року оскаржується відповідачкою лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 70 558,91 грн. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, на підставі яких Банк просить стягнути з відповідача проценти, пеню та штраф, відповідачкою не підписані. Доказів того, що саме ці Умови та Правила були надані відповідачці на ознайомлення при підписанні анкети-заяви, - позивачем суду не надано. Тому стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 70 558,91 грн.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 17 лютого 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_2 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.11 т.1).

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.12-27 т.1).

Згідно з наданим банком розрахунком вбачається, що станом на 28 листопада 2018 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 17.02.2011 року становить 88 815,76 грн. (а.с.4-10 т.1), з яких:

-35 431,97 грн. заборгованість за тілом кредиту,

-42 570,18 грн. заборгованість за нарахованими відсотками,

-6 108,10 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-4 205,51 грн. штраф (процентна складова).

Разом з тим у березні 2019 року позивачем уточнені позовні вимоги та надано новий розрахунок заборгованості відповідачки, з якого вбачається, що станом на 14 березня 2019 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 17.02.2011 року становить 79 935,67 грн., з яких:

-70 558,91 грн. заборгованість за тілом кредиту,

-1 199,38 грн. заборгованість за нарахованими відсотками,

-3 894,73 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-3 782,65 грн. штраф (процентна складова).

Як на підставу позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконує, тому наявні підстави для стягнення з неї заборгованості у розмірі 79 935,67 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З матеріалів справи убачається, що за кредитним договором від 17.02.2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позичальником використовувалися кредитні кошти, проте в добровільному порядку у строки, передбачені договором, АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

Матеріали справи містять два розрахунки заборгованості відповідачки, які надані позивачем за вказаним кредитним договором. При цьому розрахунок, наданий позивачем з уточненою позовною заявою (а.с.5-10 т.2) суперечить первісному розрахунку заборгованості. Зокрема, вбачається, що після звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду з вказаним позовом у грудні 2018 року ОСОБА_2 жодних коштів від Банку не отримувала, проте здійснила погашення заборгованості кредиту на загальну суму 18 886 грн. (зворотній бік а.с.10 т.2).

Збільшивши тіло кредиту з 35 431,97 грн. (первісні вимоги Банку) до 70 558,91 грн., позивач фактично перерахував заборгованість за відсотками в заборгованість за тілом кредиту.

Віднесення до заборгованості по тілу кредиту нарахованих, але не сплачених відсотків, не ґрунтуються на законі.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку, що розмір заборгованості ОСОБА_2 по тілу кредиту становить 70 558,91 грн.

Колегія суддів вважає, що заборгованість ОСОБА_2 по тілу кредиту становить саме 35 431,97 грн.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням того, що після звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду у грудні 2018 року відповідачкою здійснено погашення заборгованості кредиту на загальну суму 18 886 грн., стягненню з неї на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором від 17.02.2011 року у розмірі 16 545,97 грн. (35 431,97-18 886).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання апелянта на те, що заборгованість за тілом кредиту відсутня, оскільки станом на 14.03.2019 року нею погашена заборгованість за кредитним договором на загальну суму 24 386 грн., - спростовуються матеріалами справи, оскільки після звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду у грудні 2018 року відповідачкою здійснено погашення заборгованості кредиту на загальну суму 18 886 грн.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищевказаного, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту, а також в частині суми стягнення судового збору підлягає зміні. З ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за тілом кредитного договору від 17.02.2011 року у розмірі 16 545,97 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріали справи свідчать про те, що при подачі позову АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено 1762 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені на 21% (з 79 935,67 грн. до 16 545,97 грн.). Проте позовні вимоги на час звернення до суду були обґрунтовані на 44% (просили 79 935,67 грн. обгрунтовані вимоги в частині 35 431,97 грн.), тому наступні дії відповідачки по погашенню кредитної заборгованості після подачі позову, не впливають на розмір судового збору, що підлягав би покладенню на відповідачку при задоволенні позову. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 775,28 грн. (44% від 1762 грн.).

Разом з тим апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена на 77%. При подачі апеляційної скарги нею було сплачено судовий збір у розмірі 2 332,50 грн. Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволені частково, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 796 грн. (77% від 2 332,50 грн.).

Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 1 020,72 грн. (1796 грн.-775,28 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту, а також в частині суми стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредитного договору від 17.02.2011 року у розмірі 16 545,97 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 020,72 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: П.В. Кісь

С.С. Кругова