Ухвала

12 липня 2019 року

м. Київ

справа № 607/11410/18

провадження № 61-12639ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 травня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК ІрЛАГА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МЖК ІрЛАГА» (далі - ТзОВ «МЖК ІрЛАГА») звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 липня 2006 року товариство уклало з ОСОБА_1 договір про участь у витратах з утримання будинку та прибудинкової території. Згідно умов вказаного договору ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» зобов'язалось надавати послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язалась оплачувати надані послуги у визначений строк. Однак, ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим за період з квітня 2016 року по лютий 2018 року утвориласьзаборгованість у розмірі 4 578,35 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму основної заборгованості, а також пеню у розмірі 4 578,35 грн, 3 відсотки річних в сумі 68,68 грн та інфляційні втрати у розмірі 549,01 грн, що в загальному розмірі становить 9 744,39 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 травня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано.

Постановлено нове судове рішення, яким позов ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» заборгованість з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5 196,04 грн (п`ять тисяч сто дев`яносто шість гривень чотири копійки), яка складається із: 4 578,35 грн. - суми основної заборгованості за договором; 68,68 грн - 3 відсотків річних та 549,01 грн - інфляційних втрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 травня 2019 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У позові заявлено вимогу про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в загальному розмірі 9 744,39 грн (з урахуванням пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат).

Таким чином, ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*100=192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 травня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК ІрЛАГА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко