Провадження № 2/761/1243/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОсауловаА.А.

за участю секретаря судових засідань: Орел П.Ю.

та представника позивача і відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), у якому просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість за Договором позики грошових коштів у розмірі 5 333 903,04 грн., судові витрати по сплаті судового збору на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики грошових грошей у розмірі 2 415 961,00 грн., що в еквіваленті складає 115 017 доларів США, які позикодавець передав позичальнику. Повернення зазначеної суми, згідно умов договору, може мати місце за бажанням позичальника протягом третього кварталу 2015 року рівновеликими частинами, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 30 вересня 2015 року. Відсоткова ставка за договором складає 14,67%, сплата відсотків позичальником відбувається щомісячно із розрахунку 1,2225% на місяць. Для підтвердження укладення Договору позики позичальником було видано розписку про отримання грошових коштів у сумі 115 017,00 доларів США. Даною розпискою позичальник також зобов`язався повернути грошові кошти у строк до 30 вересня 2015 року. Відповідач не повернув кошти позивачу та не виконав свого зобов`язання за договором. Позивач вважає, що оскільки з 30.09.2015 року відповідач не сплатив жодного платежу за договором, він зобов`язаний повернути отримані кошти та інфляційні втрати. Станом на 01.04.2018 року курс долара становить 2654,3493 грн. за 100 доларів США. Отже, загальна сума заборгованості складає 5 333 903,04 грн., яка складається із: 4 482 912,27 грн. - сума основного боргу та процентів за період з 01.10.2015 року по 01.04.2018 року; 850 990,77 грн. - сума інфляції за період прострочення виконання зобов`язань з 01.10.2015 року по 13.04.2018 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що отримував гроші у доларах США, а сума коштів, яку наразі просить стягнути з нього позивач, є завищеною та непосильною для нього, а стягнення інфляції на долар США не передбачено законодавством.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України).

Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 29.05.2018 у справі відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.02.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, року 01.07.2015 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено Договір позики грошових грошей (далі - Договір позики) (а.с. 8-9).

Згідно п. 1 Договору позики, ОСОБА_1 передав до підписання цього договору у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність грошові кошти готівкою у сумі 115 017 доларів США, що на дату укладення договору становить 2 415 961 грн.

Позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві грошові кошти готівкою у розмірі 115 017 доларів США, що закріплено у п. 2 Договору позики.

Відповідно до п. 3-4 Договору позики, повернення зазначеної в даному суми може мати місце за бажанням позичальника протягом третього кварталу 2015 року рівновеликими частинами, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 30 вересня 2015 року. Відсоткова ставка за цим Договором складає 14,67%. Сплата відсотків позичальником відбувається щомісячно із розрахунку 1,2225% на місяць. При неповній сплаті відсотків залишок додається до основної суми боргу, про що робиться відповідний запис на зворотній стороні цього договору станом на 1 число кожного місяця.

За домовленістю сторін повернення позики підтверджується відповідною розпискою позикодавця про отримання грошей (п. 5 Договору позики).

У разу, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю позику згідно строку, встановленого у п. 3 цього договору, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України (п. 7 Договору позики).

Розпискою від 01.07.2015 року ОСОБА_2 підтвердив отримання коштів від ОСОБА_1 згідно Договору позики грошових грошей від 01.07.2015 року у сумі 115 017 доларів США та зобов`язався їх повернути до 30.09.2015 року (а.с. 10).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятого у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13.

Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно Договору позики та розписки, позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути суму позики до 30.09.2015 року та сплатити проценти, однак, в порушення умов договору, взяті на себе зобов`язання не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу суму боргу за договором позики від 01.07.2015 року.

При цьому, відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти боргу за договором позики від 01.07.2015 року, які були перераховані за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти», в сумі 115 017 доларів США та відсотки за користування кредитом за період 01.07.2015 року по 30.09.2015 року в сумі 3730,36 доларів США, а загалом в сумі - 118 747,54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.06.2019 року становить - 3 110 116,82 грн.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 01.10.2015 року по 01.04.2018 року, адже умовами Договору позики відповідач зобов`язався сплатити їх лише до 30.09.2015 року разом із основною сумою боргу.

Стосовно стягнення інфляційних витрат зазначити наступне.

В силу вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Як вказано у постанові Верховного суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17, за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягаює.

Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 8810,00 грн.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 207, 526, 533, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 128, 133, 137, 141, 211 223, 263, 265, 273, 280, п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти заборгованості за договором позики від 01.07.2015 року в розмірі заборгованості за основним боргом в сумі - 115 017 доларів США та відсотки за користування кредитом за період 01.07.2015 року по 30.09.2015 року в сумі - 3730,36 доларів США, а загалом в сумі - 118 747,54 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.06.2019 року становить - 3 110 116 (три мільйони сто десять тисяч сто шістнадцять) гривень 82 коп. та судовий збір в сумі - 8810 грн. 00 коп.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення інших коштів відсотків та інфляційних витрат, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст рішення складено 02.07.2019 року