РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/7767/17

Провадження № 22-ц/4815/720/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОА-Автоторгсервісу»,

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОА-Автоторгсервісу» - адвоката Кухарука Ігоря Миколайовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року у складі судді Гордійчук І.О., ухвалене в м. Рівне об 13 год. 06 хв., повний текст якого складено 06 березня 2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОА-Автоторгсервісу», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 їй на праві приватної власності належить автомобіль марки "SKODA FABIA", номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , чорного кольору, 2004 року випуску. 12.11.2016 року від імені позивача, але без її відома було підписано договір комісії, згідно якого ТОВ "СТОА-Автоторгсервісу" виступає Комісіонером, а позивач - Комітентом. Стверджує , що укладення вищевказаного договору здійснювалося без її відома та без її участі. Із цих підстав просила визнати недійсним договір комісії від 12.11.2016 року № 3976/16/000333, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТОА-Автоторгсервісу" щодо реалізації автомобіля "Skoda Fabia", номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , чорного кольору, 2004 року випуску.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року вказаний позов задоволено. Визнано недійсним договір комісії від 12 листопада 2016 року № 3976/16/000333, укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ "СТОА-Автоторгсервісу" щодо реалізації автомобіля "SKODA FABIA 1.4", номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , чорного кольору, 2004 року випуску. Стягнуто з ТзОВ "СТОА-Автоторгсервісу" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6540 грн. 48 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при укладенні оспорюваного договору комісії мало місце порушення вимог закону, дотримання яких є обов`язковим для дійсності будь-якого правочину, а саме: відсутність волевиявлення учасників, невідповідність внутрішній волі та положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Судом також взято до уваги, що відповідач не заперечив того факту, що ні ОСОБА_1 , ні директором ТОВ "СТОА-Автоторгсервісу" ОСОБА_5 зазначений договір комісії не підписувався та не укладався.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ТзОВ «СТОА-Автоторгсервісу» - адвокат Кухарук І.М. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що спірний договір комісії від 12.11.2016 року № 3976/16/000333, про який зазначає позивачка, що його не підписувала, також не підписаний від сторони ТзОВ «СТОА-Автоторгсервісу», а лише скріплений сумнівною печаткою, яка не є обов`язковою вимогою до письмової форми правочину, на відміну від підпису сторони договору. Аналогічні пояснення про те, що директор ТзОВ «СТОА-Автоторгсервісу» ОСОБА_5 не укладав, не підписував та не скріплював печаткою даний договір комісії від 12.11.2016 року останній надав при допиті його як свідка у Святошинського ГУ НП у м. Києві в ході досудового розслідування кримінального провадження. Вважає, що за таких обставин ні ОСОБА_1 , ні директор ТзОВ «СТОА-Автоторгсервісу» ОСОБА_5 спірний договір комісії не підписували та не укладали. Такий договір не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а тому відноситься до нікчемного правочину. Оскільки сторони заперечують свою участь в укладенні договору комісії від 12.11.2016 року, тому необхідно з`ясувати, чи взагалі вчинявся такий правочин. Встановивши, що договір не укладався, не вчинявся, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Крім того, вважає, що позивач помилково зазначив відповідачем у даній справі ТзОВ «СТОА-Автоторгсервісу», оскільки в позові не зазначено, якими саме діями ТзОВ «СТОА-Автоторгсервісу» порушено права ОСОБА_1 . Судом не було встановлено, ким саме був виготовлений та використаний договір комісії від 12.11.2016 року. На даний час поліція як орган досудового розслідування повинна здійснювати заходи для з`ясування таких обставин. Також судом не встановлено, на кого здійснена перереєстрація транспортного засобу та законність перереєстрації даного транспортного засобу. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 12 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТОА-Автоторгсервісу", в подальшому Комісіонер, в особі директора ОСОБА_5, та ОСОБА_1 , в подальшому Комітент, укладено договір комісії № 3976/16/000333 щодо реалізації автомобіля "Skoda Fabia", номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , чорного кольору, 2004 року випуску (а.с. 46).

Відповідно до ч.1 ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії за своєю юридичною природою є договором про надання послуг: комісіонер надає комітенту послугу, здійснюючи певні дії в інтересах останнього.

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з тим, що позивач заперечила факт укладення зазначеного договору зі свого боку. В свою чергу, відповідач також заперечив укладення договору з позивачкою.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ухвалою від 30 травня 2018 року задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Рівненському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру УМВ України.

Відповідно до висновку експерта №1.1-159/18 від 27 червня 2018 року Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за результатами судової почеркознавчої експертизи, зазначено, що підпис від імені комітента в особі ОСОБА_1 в графі «Комітент» в договорі комісії від 12 листопада 2016 року №3976/16/000333 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис від імені комітента в особі ОСОБА_1 в графі "Комітент (довірена особа)» в акті технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, від 12.11.2016 № 3976/16/000333 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, до яких належать: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з того, що оскільки як позивач, так і відповідач заперечують дійсність правочину, а саме факт його укладення, що, в свою чергу, не відповідає вимогам закону щодо вільного волевиявлення сторін правочину, щодо форми правочину, щодо спрямованості на настання реальних правових наслідків правочину, а також в цілому суперечить інтересам сторін та порушує чинне законодавство та моральні засади суспільства, такий правочин підлягає визнанню недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вправі був визнавати договір недійсним при фактичних існуючих обставинах справи, а повинен був встановити, хто саме і з якою метою уклав оспорюваний договір комісії, апеляційним судом оцінюються критично.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом спору є визнання недійсним договору комісії від 12.11.2016 року № 3976/16/000333, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТОА-Автоторгсервісу" щодо реалізації автомобіля "Skoda Fabia", номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , чорного кольору, 2004 року випуску. Вимог про встановлення осіб, які вчинили підписи на договорі від імені позивачки та представника відповідача до суду не заявлялося, і вирішення такого питання не належить до компетенції суду загальної юрисдикції в межах розгляду справи у загальному позовному провадженні.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст.13 ЦПК України).

За клопотанням сторони позивача у справі проведена судова почеркознавча експертиза, за результатами якої надано висновок про те, що підпис на оспорюваному договорі комісії від імені ОСОБА_1 вчинено іншою особою.

За положенням ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами , висновками експертів.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). В даному спорі предметом доказування є обставини порушення вимог статті 203 ЦК України при укладенні оспорюваного правочину, які судом були встановлені на підставі досліджених доказів, і які є підставою визнання недійсності цього правочину в силу положень ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОА-Автоторгсервісу» - адвоката Кухарука Ігоря Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 липня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Шимків С. С.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.