Постанова

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 640/1158/17

провадження № 61-17074св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Харківська міська рада, комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова у складі судді Бородіної Н. М.

від 30 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В.,

від 07 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Харківської міської ради, комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання наймачем житлового приміщення.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_2 була наймачем квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 остання померла. Посилаючись на те, що він вселився у вказану квартиру як член сім'ї ОСОБА_2 , тривалий час проживав разом із наймачем у цій квартирі, вів з нею спільне господарство, просив визнати його наймачем вказаного житла.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області

від 07 лютого 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено факту набуття права користування спірною квартирою у встановленому законом порядку, проживання однією сім`єю із законним наймачем ОСОБА_2 , ведення спільного із нею господарства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження факту набуття ним права користування спірним житловим приміщенням.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Квартира АДРЕСА_1 на підставі ордеру від 18 серпня 1976 року була надана ОСОБА_3 на сім`ю із трьох осіб, в тому числі на дружину - ОСОБА_4 , дочку - ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Київського районної ради у м. Харкові

від 17 червня 2008 року ОСОБА_2 визнано наймачем вказаної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Відповідно до службової записки КП «Жилкомсервіс» та довідки з місця проживання, у спірній квартири проживала лише ОСОБА_2 , яка й була зареєстрована за адресою її місцезнаходження.

Установлено, що станом на 30 жовтня 2016 року ОСОБА_1 був зареєстрований у будинку АДРЕСА_3 (а. с. 35).

Реєстрацію позивача за спірною адресою було проведено після смерті наймача квартири, а саме 03 листопада 2016 року (а. с. 7 зворот), на підставі заяви ОСОБА_1 від 31 жовтня 2016 року.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі

№ 6-60цс12 зроблено висновок, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин про те, що наймач ОСОБА_2 вселила його як члена своєї сім`ї та він постійно проживав щодо його постійного проживання у квартирі

АДРЕСА_1 . Також позивачем не доведено ведення з наймачем цього майна спільного господарства та утримання спірної квартири разом з померлим наймачем. Крім того, позивач не спростував своє зареєстроване місце проживання на час смерті наймача за іншою адресою.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено факту набуття права користування спірним жилим приміщенням.

Доводи касаційної скарги про надання померлою ОСОБА_2 дозволу на реєстрацію у спірній квартирі та складення на його ім`я заповіту, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, вказані докази не є безспірним підтвердженням проживання та ведення спільного господарства позивача із наймачем квартири у розумінні статті 64 ЖК УРСР.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова

від 30 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта