Справа № 240/239/19
Провадження № 2/240/156/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Шинкаренко А.І.,

за участі секретаря судового засідання - Пліскачової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника Горбач Людмилу Іванівну, звернувся до суду з позовною заявою, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який за життя склав заповіт, посвідчений секретарем Високопільської сільської ради Олександрівського району Донецької області від 20 травня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі № 59, яким заповів йому все майно, яке на день смерті належало спадкодавцю на праві власності.

Після смерті батька він своєчасно та в належний спосіб звернувся до Олександрівської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, про прийняття спадщини за заповітом, та прийняв спадщину, успадкувавши: земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , розміром 0,3828 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 , розміром 0,2500 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,76 га, (ділянка №1 НОМЕР_3 га, кадастровий номер № НОМЕР_4 , та ділянка № АДРЕСА_2 0,62 га, кадастровий номер № НОМЕР_5 ), та грошового внеску з належними відсотками та компенсацією та індексацією, що знаходиться на зберіганні у ВАТ Державний ощадний банк України територіально відокремлене безбалансове відділення № 10004/01 філії Донецьке обласне управління ВАТ «Ощадбанк» філії ТОБО №10004/015 смт. Олександрівка Олександрівського району Донецької області.

Але, успадкувати житловий будинок, з надвірними побудовами та господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 позивач не може, через відсутність свідоцтва про право власності на житловий будинок на ім`я померлого, про що зазначено у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.10.2018 року, тому ОСОБА_1 просить визнати право власності на будинок в судовому порядку.

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 27.03.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та

призначено підготовче судове засідання на 10 год. 30 хв. 25 квітня 2019 року. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці, підготовче судове засідання було відкладено на 11 год. 30 хв. 15.05.2019 року.

Ухвалою суду від 15.05.2019 року було призначено судове засідання на 13 год. 00 хв. 03 червня 2019 року.

03.06.2019 року, у зв`язку з заявою представника позивача, судове засідання було відкладено на 09 год. 40 хв. 20.06.2019 року ( а.с. 122).

20.06.2019 року слухання справи було відкладено на 11 год. 00 хв. 08.07.2019 року, у зв`язку з наданням позивачем додаткових доказів.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Проте, у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримували у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник позивача, в обгрунтування позовних вимог зазначав, що позивач є сином спадкодавця, який за життя лишив заповіт, яким заповів все майно, яке на день смерті належало йому на праві власності своєму сину ОСОБА_1 , який отримав свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, проте, спадщину на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 оформити не може, через відсутність свідоцтва про право власності на спадковий будинок.

Представник відповідача Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області - Сорочин А.М ОСОБА_3 в судове засідання, також, не з`явився, причини неявки суду не відомі, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Проте, у попередніх судових засіданнях проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , є батьком та матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_6 від 14.05.1966 року (а.с. 8).

20.05.2004 року ОСОБА_2 було складено заповіт, відповідно до якого останній, на випадок своєї смерті, заповів все майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось - ОСОБА_1 . Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Високопільської сільської ради Олександрівського району Донецької 20 травня 2004 року за реєстровим № 59.

Згідно з копіями погосподарської книги за 1974-1976 роки, особовий рахунок № НОМЕР_7 , господарство ОСОБА_2 відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_2 За вказаний період у домоволодінні проживали ОСОБА_2 з дружиною - ОСОБА_4 , та дітьми: сином - ОСОБА_1 і донькою ОСОБА_5 Пізніше, діти були зняті з реєстрації: донька - ІНФОРМАЦІЯ_3 , син - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що в книзі реєстрації смертей виконкому Високопільської сільської ради Олександрівського району Донецької області зроблено актовий запис № 14 від 03.10.2011 року (а.с. 7).

Після його смерті була заведена спадкова справа за № 29/2012 за заявою ОСОБА_1 , що підтверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Позивач, 04.07.2012 року отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на: - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,76 га, (одна земельна ділянка площею 4,14га - ріллі, друга 0,62 га - пасовищ), що належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на землю серії НОМЕР_8 , виданого 30.05.2006 року

Олександрівською державною адміністрацією, кадастрові номери № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , та грошових внесків з належними відсотками та компенсацією та індексацією, що знаходяться на зберіганні у ВАТ Державний ощадний банк України територіально відокремлене безбалансове відділення № 10004/01 філії Донецьке обласне управління ВАТ «Ощадбанк» філії ТОБО №10004/015 смт. Олександрівка Олександрівського району Донецької області на рахунках: 523, 07700002, 91551/67, 91551/1270.

Також, позивач 28.01.2019 року отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на: земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, кадастровий номер № НОМЕР_2 , та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3828 га, кадастровий номер НОМЕР_9 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості про отримання позивачем вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом занесені до Спадкового реєстру та підтверджено копіями витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі (а.с. 28-29). Право власності за позивачем на вказані земельні ділянки підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 24-27).

Постановою державного нотаріуса Олександрівської державної нотаріальної контори від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_3 після смерті батька ОСОБА_2 , через ненадання правовстановлюючого документа на жилий будинок (а.с. 17).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, після смерті ОСОБА_2 , позивач обґрунтовано звернувся до суду.

Вирішуючи вимогу про визнання права власності позивача на житловий будинок з надвірними побудовами та господарськими спорудами у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва ( створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна).

Згідно довідки Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області № 123 від 17.09.2018 року, ОСОБА_2 на момент смерті був зареєстрований по АДРЕСА_1 ( а.с. 9).

Олександрівським БТІ 17.10.2018 року виготовлено технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 , що свідчить про відповідний технічний стан вказаного будинку (а.с. 10-13).

Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого Олександрівським БТІ 17.10.2018 року, рік побудови житлового будинку по АДРЕСА_1 , зазначено - 1971 рік, сарая, гаража 1968 рік, погріба 1972 рік, літньої кухні, сарая, сіней 1975 рік, інших сараїв -1982, 1991 роки, убиральні 1982 рік ( а.а. 13).

Відповідно до довідки-характеристики комунального підприємства «Олександрівське БТІ» № 31 від 31.01.2019 року, при обстеженні 17.10.2018 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власник якого ОСОБА_2 , самовільні будівлі та споруди не виявлені, технічні показники житлового будинку - не змінилися, а саме: загальна площа будинку «А-1» - 55,9 кв.м, житлова площа 33,3 кв.м. Згідно з даними інвентаризації, розташовані наступні будівлі та споруди: «А-1» - житловий будинок, «а» - тамбур, «Б», «В»,»Д»,»Ж»,»З» - сараї, «Г» - гараж, «Е» - убиральня, «п.г.» погріб, «М.м» - літня кухня, сіни, «К» - колодязь, «№1» - огорожа. Інвентаризаційна вартість будинку, станом на 31.01.2019 року, становить 99722,00 грн.( а.с. 14).

Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що до правовідносин щодо спадкування застосовується норма, яка діяла на час відкриття спадщини, а до правовідносин щодо набуття права власності - законодавство, яке було чинним на момент набуття.

Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу.

Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення при особистих зобов`язаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право).

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про

спадкування» (постанова втратила чинність на підставі постанови Верховного Суду України

№7 від 30 травня 2008 року) правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 ІНФОРМАЦІЯ_7 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 грудня 1992 року).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;...г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року...

Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. 17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Оскільки, станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_4 , вони набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності, відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, були рівними по 1/2 частині у кожного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 5 серпня 1992 року № 449 було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Із аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти, про що також зазначено і в листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року».

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Отже, зважаючи на наведене, судом беззаперечно встановлено, що станом на 15.04.1991 року спірний будинок належав до суспільної групи колгоспний двір.

Відтак, членами вказаного колгоспного двору, станом на 15.04.1991 року, були ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Виходячи з наведеного, до кола спадкового майна ОСОБА_2 входить не весь житловий будинок, а лише його частка, як члена колгоспного двору у ньому, зокрема 1/2 частка.

Отже, враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами та господарськими спорудамиу, що розташований по АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами та господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька - ОСОБА_2 .

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з

дня проголошення рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене

у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 .

Відповідач Олександрівська селищна рада Олександрівського району Донецької області, юридична адреса вул. Центральна, буд. 15, смт. Олександрівка, Олександрівського району Донецької області, .

Суддя А.І. Шинкаренко