Дата документу 10.07.2019 Справа № 310/5378/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № №310/5378/17 Головуючий у 1-й інстанції: Полянчук Б.І. Провадження №22-ц/807/1895/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року у складі судді Полянчука Б.І. у справі за позовом заступника прокурора Прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року заступник прокурора Прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час опрацювання інформації, розміщеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, встановлено, що об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , протиправно вибув із державної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2016р., який посвідчено приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О.В. та зареєстровано в реєстрі під номером 1229, згідно з яким ПАТ «Приазовкурорт» відчужено ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою, який складається з основної будівлі літ. «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,3 кв. м, воріт №1, паркану № 2, замощення № І. Право власності на зазначене майно на підставі цієї угоди 05.10.2016 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Прокурор зазначає, що відчуження зазначеного нерухомого майна здійснено ПАТ «Приазовкурорт» без наявності на це належних правових підстав. Так, пунктом 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03.04.2003 № 165 «Про оформлення права власності» надано згоду на оформлення права власності за Закритим акціонерним товариством «Приазовкурорт» на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 , що складається з основної будівлі «А», прибудови «а» та споруд. Бердянською міжрайонною прокуратурою вищевказаний пункт рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради оскаржено до господарського суду Запорізької області. Рішенням господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 у справі № 11/5009/7948/11 пункт 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03.04.2003 № 165 «Про оформлення права власності» визнано недійсним, визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на спірний об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а також витребувано його з чужого незаконного володіння ПАТ «Приазовкурорт» та зобов`язано повернути у власність держави Україна в особі Фонду державного майна України.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.11.2016 року рішення господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 року у справі 11/5009/7948/11 залишено без змін. Ухвалою Вищого господарського суду України від 30.01.2017 касаційну скаргу ПАТ «Приазовкурорт» на рішення господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.11.2016 у справі № 11/5009/7948/11 не прийнято до розгляду та повернуто скаржнику. Враховуючи викладене, рішення господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 у справі № 11/5009/7948/11 набрало законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги Бердянського міжрайонного прокурора у вказаній судові справ судом зазначено, що саме Фонд державного майна України був уповноважений державою здійснювати функції щодо управління майном громадських організацій колишнього Союзу PCP, що розташовані на території України, а спірне майно є державною власністю. Таким чином, на момент прийняття виконавчим комітетом Бердянської міської ради рішення від 03.04.2003 № 165 спірне нерухоме майно перебувало у державній власності, у зв`язку з чим у виконавчого комітету Бердянської міської ради були відсутні підстави для визнання права власності на вказане майно за ЗАТ «Приазовкурорт», а тому рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та порушує інтереси держави як власника спірного майна.

З урахуванням того, що п. 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03.04.2003 № 165 «Про оформлення права власності» як правову підставу реєстрації спірного майна за ЗАТ «Приазовкурорт» визнано недійсним, останнє не мало права його відчужувати ОСОБА_2 спірне нерухоме майно. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В., та зареєстровано в реєстрі під номером 1805, ОСОБА_2 відчужено ОСОБА_1 1/2 частину об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з основної будівлі літ. «А» з прибудовою «а» загальною площею 91.3 кв. м, воріт № 1, паркану № 2, замощення № І. Право власності на 1/2 частину зазначеного майна на підставі цієї угоди 22.10.2016 року зареєстровано за ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що Фонд державного майна України про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, що складається з основної будівлі «А», прибудови «а» та споруд за адресою: АДРЕСА_1 дізнався лише після винесення виконавчим комітетом Бердянської міської ради пункту 7.13.10 рішення від 03.04.2003 № 165, вказане нерухоме майно вибуло із державної власності не з його волі. З урахуванням наведених доводів, враховуючи презумпцію добросовісного набувача, Фонд державного майна України має право витребувати з володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з основної літ. «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,3 кв. м, воріт № 1, паркану № 2, замощення № І.

Посилаючись на ці обставини, прокурор просив витребувати у власність держави в особі Фонду державного майна України з володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 04, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з основної будівлі «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,3 кв. м, воріт № 1, паркану № 2, замощення № І.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року позов задоволено.

Витребувано у власність держави в особі Фонду державного майна України з володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з основної будівлі «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,3 кв. м, воріт № 1, паркану № 2, замощення І.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої вказав, що судом першої інстанції було ухвалено незаконне та не обґрунтоване рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального і процесуального права. Серед іншого, вказував про презумпцію правомірності правочинів купівлі-продажу, які не визнані недійсними; добросовісність набувачів; відмову в позові Фонду держмайна про визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно; пропуск прокурором та Фондом строку позовної давності; зміну об`єкта нерухомості та наявність іншого співвласника майна, якого не залучено у справу. З цих підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, кожен з яких підтримав свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши нові докази для перевірки доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, пунктом 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03.04.2013 №165 «Про оформлення права власності» надано згоду на оформлення права власності за ЗАТ «Приазовкурорт» на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 , що складається з основної будівлі «А», прибудови «а» та споруд.

На підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О.В. та зареєстровано в реєстрі під номером 1229, ПАТ «Приазовкурорт» відчужено ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з основної будівлі літ. «А» з прибудовою «а» загальною площею 91,3 кв. м, воріт № 1, паркану № 2, замощення № І (а.с.25-26).

У подальшому 22.10.2016р. ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 1/2 частину вказаної нежитлової будівлі (а.с. 27-29).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 22.06.2017 року об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 належить по 1/2 частці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 29-30).

Бердянською міжрайонною прокуратурою пункт 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03.04.2013 №165 «Про оформлення права власності», яким надано згоду на оформлення права власності за ЗАТ «Приазовкурорт» на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 , що складається з основної будівлі «А», прибудови «а» та споруд, оскаржено до господарського суду Запорізької області.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 у справі № 11/5009/7948/11 пункт 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03.04.2003 №165 «Про оформлення права власності» визнано недійсним, визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на об`єкт нерухомого майна що складається з основної будівлі «А», прибудови «а» та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , а також витребувано його з чужого незаконного володіння ПАТ «Приазовкурорт» та зобов`язано повернути у власність держави Україна в особі Фонду державного майна України (а.с.10-13).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.11.2016 року рішення господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 року у справі 11/5009/7948/11 залишено без змін (а.с.14-21).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 30.01.2017 касаційну скаргу ПАТ «Приазовкурорт» на рішення господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.11.2016 у справі № 11/5009/7948/11 не прийнято до розгляду та повернуто скаржнику (а.с.22).

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2017 року скасована постанова Донецького апеляційного господарського суду від 03.11.2016 року в частині залишення без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 року, яким задоволено позовні вимоги про визнання недійним пункту 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 165 від 03.04.2003 року «Про оформлення права власності»; визнання права власності за державою Україна в особі Фонду державного майна України на об`єкти нерухомого майна Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» за адресами вул. Котляревького, 53, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основної будівлі «А», прибудови «а» та споруд, витребування зазначеного майна з чужого незаконного володіння у власність держави. Справу в цій частині передано на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду. (а.с.136-138).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду Донецької області від 01.03.2018 року рішення господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 року у справі 11/5009/7948/11 в частині визнання недійним п. 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради №165 від 03.04.2003 року «Про оформлення права власності» та визнання права власності за державою Україна в особі Фонду державного майна України на об`єкти нерухомого майна - будівлі по АДРЕСА_1 , що складається з основної будівлі «А», прибудови «а», залишено без змін.

Рішення господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 року у справі 11/5009/7948/11 в частині задоволення позовних вимог про витребування нерухомого майна ПрАТ «Приазовкурорт» за адресою вул. Котляревського, 53, м. Бердянськ, Запорізька область, що складається з основної будівлі «А», прибудови «а» та споруд, з чужого незаконного володіння у власність держави - скасовано, та прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 року у справі №11/5009/7948/11 в частині розгляду вимог про витребування майна ПАТ «Приазовкурорт» - будівлі по вул. Котляревського, 53, з чужого незаконного володіння фізичної особи ОСОБА_2 у власність держави - закрити (а.с.193-201).

Постановою Верховного Суду від 26.06.2018 року постанову Донецького апеляційного господарського суду від 01.03.2018 року у справі №11/509/7948/11 скасовано в таких частинах:

в частині задоволення позовних вимог про визнання за державою Україна в особі Фонду державного майна України права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані по АДРЕСА_1 , та які складаються з основної будівлі «А», прибудови «а» і споруд (ворота №1, паркан №2, замощення №1), і в цій частині закрито провадження у справі;

в частині закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 року у справі №11/509/7948/11 в частині розгляду вимог про витребування майна Приватного акціонерного товариства «Приазовкурот» - будівлі по вул. Котляревського, 53, з чужого незаконного володіння фізичної особи ОСОБА_2 у власність держави. У решті постанову залишено без змін (т.2 а.с.58-66).

Із встановлених рішеннями судів обставин та відповідно до наданих доказів, судом встановлено, що Фонд державного майна України був уповноважений державою здійснювати функції щодо управління майном громадських організацій колишнього Союзу PCP, що розташоване на території України, а спірне майно є державною власністю і на момент прийняття виконавчим комітетом Бердянської міської ради рішення від 03.04.2003 № 165 спірне нерухоме майно перебувало у державній власності, а тому у виконавчого комітету Бердянської міської ради не було підстав для визнання права власності на спірне нерухоме майно за ЗАТ «Приазовкурорт».

Оскільки п. 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03.04.2003 № 165 «Про оформлення права власності» як правову підставу реєстрації спірного майна за ЗАТ «Приазовкурорт» визнано недійсним, то суд першої інстанції вважав, що останнє не мало права його відчужувати ОСОБА_2 , а останній, в свою чергу, 1/2 частки зазначеного майна на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2016 року ОСОБА_1 Тому визнав обґрунтованими позовні вимоги прокурора та витребував у відповідачів вказане нерухоме майно на користь держави в особі Фонду державного майна України.

При цьому суд вважав, що відсутні підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин за заявами відповідачів, оскільки про незаконність вибуття спірного майна із держаної власності стало відомо позивачу після набрання законної сили постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.11.2016 року, якою рішення господарського суду Запорізької області від 01.03.2012 року у справі 11/5009/7948/11 про визнання недійсним пункту 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03.04.2003 №165 «Про оформлення права власності» залишено без змін. Суд вважає, що з цього моменту у позивача і виникли підстави для витребування майна, а тому прокурор звернувся з позовом до суду 15.08.2017 року в межах трирічного строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що постановою Верховного Суду від 26.06.2018р. у справі № 11/509/7948/11 було відмовлено в позовних вимогах про визнання за державою України в особі Фонду державного майна права власності на спірний об`єкт нерухомості, а також було закрито провадження в частині розгляду вимог про витребування майна від ПрАТ «Приазовкурорт» у власність держави.

Проте відповідач неправильно тлумачить мотиви, з яких Верховний суд дійшов до таких висновків.

Так, постановою Верховного Суду від 26.06.2018р. відмовлено в позовних вимогах про визнання права власності за державою України в особі Фонду державного майна лише з тих підстав, що на час розгляду тієї справи ПрАТ «Приазовкурорт» вже не був власником спірного майна, а ним був ОСОБА_2 , а тому від відповідача в особі ПрАТ «Приазовкурорт» витребувати неналежне йому майно вже не можна, а спір з ОСОБА_2 мав розглядатись за правилами цивільного, а не господарського судочинства.

Такі підстави відмову в позові у вказаній господарській справі не є вирішенням позовних вимог, спрямованих до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також не встановлюють будь-якої преюдиції для розгляду цієї справи.

Також апелянт неправильно на свій розсуд тлумачить на свою користь окремі положення мотивувальної частини постанови Верховного Суду, вказуючи, що нею встановлено, що відносно правочину між ПрАТ «Приазовкурортт» з ОСОБА_3 існує презумпція правомірності правочину, а тому вважає, що доки правочин не визнано недійсним, то не може ставитись питання про витребування майна.

Дійсно, відповідно до положень статті 204 ЦК України правомірність правочину

презюмується, але за вимогами статті 388 ЦК України попри правомірність правочину, майно може бути витребувано у добросовісного набувача, якщо воно вибуло поза волею власника, що і було встановлено вищенаведеними рішеннями судів.

Щодо доводів про пропуск прокурором та Фондом Держмайна України строку позовної давності, то суд правильно визнав, що цей строк слід саме відраховувати від дати набрання законної сили постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.11.2016 року, якою залишено без змін рішення господарського суду в частині задоволення позову про скасування п. 7.13.10 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03.04.2003 №165 «Про оформлення права власності». Тому прокурором та Фондом держмайна трирічний строк позовної давності не пропущено.

В скарзі ОСОБА_1 також сповістив інформацію, яка не досліджувалась судом, але підлягає перевірці як довід апеляційної скарги. Так, він вказував, що частина спірного майна належить вже ще одному співвласнику. якого не було залучено до участі у справі.

На обгрунтування цього доводу представником ОСОБА_1 надано рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017р., яким задоволено позов ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнано за нею право власності на ј частку нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , яке набрало законної сили 14.11.2017р.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.07.2019р. вбачається, що вказана ј частка у майні зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі рішення суду.

Отже, у такому разі колегія, погоджуючись з правильними висновками суду щодо наявності підстав для витребування спірного майна від ОСОБА_2 у Ѕ частці, вважає, що у ОСОБА_1 підлягає витребуванню лише належна йому ј частка у майні, а у витребуванні ј частки, право на яку він втратив та яка належить на підставі рішення суду іншій особі, яка не була залучена до участі у справі, слід відмовити.

Інший довід про перетворення спірного майна колегія не бере до уваги, оскільки з тієї ж Інформації з Державного реєстру речових прав вбачається, що об`єкт нерухомого майна не змінив свій реєстраційний номер 04, який був присвоєний йому в момент реєстрації права власності за ОСОБА_2 , що вказує, що цей об`єкт не змінився. Спорудження окремих навісів на земельній ділянці, на якій розташовано цей спірний об`єкт нерухомості не свідчить про його перетворення або видозміну.

Таким чином, визнаючи апеляційну скаргу частково обґрунтованою, колегія у відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скасовую рішення в частині витребування у ОСОБА_1 ј частки спірного майна та відмовляє у позові в цій частині.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року у цій справі скасувати в частині задоволення позову про витребування у ОСОБА_1 1/4 частки об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та відмовити в цій частині позову.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: