ПОСТАНОВА

іменем України

11 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/3257/18

провадження № 22-ц/4809/930/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І.(головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову вказала, що27 липня 2016 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося, відсутні довіра, взаєморозуміння в сім`ї. Сторони припинили спільне проживання з серпня 2017 року. Причиною розпаду сім`ї позивач вказує свою хворобу. Зазначала, що подальше спільне життя, як подружжя, та збереження сім`ї неможливе, шлюб носить лише формальний характер, а тому просить суд строк на примирення не надавати.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 року позов задоволено.Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ем розірвано. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що судом не було з`ясовано всіх обставин справи, не було встановлено факт розриву шлюбних відносин.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач повністю підтримав вимоги апеляційної скарги. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач та її представник ОСОБА_3 у судове засідання з`явилися, апеляційну скаргу просили відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 27 липня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис за №429 (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що збереження шлюбу неможливе, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2017 року, причиною розпаду сім`ї стала хвороба позивача та відсутність взаєморозуміння. Крім того, позивач зазначила, що намір розірвати шлюб з відповідачем є остаточним, збереження шлюбу суперечить її інтересам, а шлюб носить виключно формальний характер.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення закріплені і у ч.1 ст.24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою та четвертою ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. Примушування до припинення шлюбних відносин, а також примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Судом першої інстанції строк на примирення сторонам не надавався, оскільки клопотання про надання строку на примирення відповідач не заявляв, а позивач просила не надавати. Майновий спір на час розгляду справи між сторонами відсутній.

У судовому засіданні апеляційного суду колегією суддів було роз`яснено сторонам право на заявлення клопотання про надання строку на примирення. Проте, сторони такого клопотання не заявили.

Отже, встановивши, що фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать про формальний характер шлюбу між сторонами і тому подальше спільне життя є неможливим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного надання оцінки доказам у справі не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Судом вірно встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і збереження сім`ї є неможливим.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження, що є однією із підстав для скасування рішення суду, не приймається судом до уваги, оскільки ухвала Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 року про відмову у зупиненні провадження на підставі п.2 ч.1 ст.252 ЦПК України, яка оскарженню окремо від рішення суду не підлягає, суттєвого значення для вирішення даної справи не має.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішенняКіровського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 рокубез змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді С.М. Єгорова

О.А.Письменний