Номер провадження: 22-ц/813/3076/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Погорєлової С.О.,

суддів - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС») про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

27 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму матеріального збитку в розмірі 15807,83 гривень, суму втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 5 204,15 гривень, суму витрат на проведення оцінки у розмірі 1 200 гривень, витрати на відправлення телеграм у розмірі 144 гривень, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640 гривень та витрати на правову допомогу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 липня 2017 року о 22:40 год., відповідач, керуючи транспортним засобом «Honda Hovnet 600» р/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Посмітного 17/а у м. Одесі, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Camry» р/н НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку під керуванням позивача. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року по справі №522/12888/17, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено штраф.

Відповідно до висновку експерта № 5989 від 22 липня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 , складає 28 105, 21 гривень. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Honda Hovnet 600» р/н НОМЕР_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК/3450983 в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». Тому, часткове відшкодування в розмірі 7 093,23 гривень позивач отримав від ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 :

- суму матеріального збитку у розмірі 15 807,83 гривень;

- суму втрати товарної вартості у розмірі 5 204,15 гривень;

- суму витрат на проведення висновку експерта у розмірі 1 200 гривень;

- суму витрат на відправлення телеграм (електронних повідомлень) у розмірі 144 гривень;

- судовий збір у розмірі 640 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що цивільно-правова відповідальність апелянта на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, визначено у розмірі 25 000 гривень, розмір матеріальної шкоди, завданої майну позивача, складає 22 355, 98 гривень, тобто не перевищує суму страхової виплати, а тому відшкодувати завдану шкоду, на думку ОСОБА_1 , має саме ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що загальний розмір ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля становив 22901,06 гривень, страхувальник відповідача відшкодував 7 093,23 гривень, а відтак, різниця між сумою ремонту та відшкодованими страховою компанією коштами має бути стягнена з відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 липня 2017 року о 22:40 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Honda Hovnet 600» р/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Посмітного 17/а в м. Одесі, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Camry» р/н НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку під керуванням ОСОБА_2 В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року по справі №522/12888/17, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , позивач є власником транспортного засобу «Toyota Camry», р/н НОМЕР_2 (а.с.8).

З урахуванням вищенаведених подій позивач звернувся за стягненням матеріальної шкоди до винної в ДТП особи.

Таким чином, між особами виникли цивільні правовідносини у сфері відшкодування матеріальної шкоди у разі страхування цивільно-правової відповідальності заподіювача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача підтверджена, частина нанесеної позивачу матеріальної шкоди відшкодована страховиком заподіювача шкоди, а тому різниця між загальною сумою збитків та відшкодованою сумою підлягає стягненню з відповідача. Інші витрати на проведення експертизи та направлення телеграм учасникам експертизи також підлягають стягненню з відповідача, оскільки пов`язані з визначенням суми матеріального збитку.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Цивільна-правова відповідальність відповідача, на момент скоєння ДТП, була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК/3450983 в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», що підтверджується наявним в матеріалах справи копією витягу з ЦБД МТСБУ (а.с.9).

Розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, складає 28 105,21 гривень, що підтверджується наявним в матеріалах справи висновком експерта № 5989 від 22 липня 2017 року, який був складений судовим експертом Федотовим Ф.В. Виходячи з висновку експерта, розмір матеріального збитку складається з вартості відновлювального ремонту - 22 901,06 гривень, та втрати товарної вартості - 5 204, 15 гривень. (а.с.12-26).

Витрати ОСОБА_2 на складання висновку експерта № 5989 складають 1 200 гривень, що підтверджується копією квитанції №QS44177601 від 13 липня 2017 року (а.с.31).

Крім того, позивачем було понесені додаткові витрати на відправлення телеграм відповідачу та третій особі для складання висновку експерта, що підтверджується копіями квитанцій № 4617, № 4618 від 10 липня 2017 року на загальну суму 144 гривень.

Підтвердженим є також факт сплати позивачем судового збору у розмірі 640 гривень, що підтверджується квитанцією №14089661 від 26 жовтня 2017 року.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи, додаткові витрати на відправлення телеграм, та понесені судові витрати, а саме, суму оплаченого судового збору у розмірі 640 гривень (а.с.32).

Матеріалами справи підтверджено, що 25 липня 2017 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було здійснено на користь Позивача страхове відшкодування у розмірі 7 093,23 гривень, що підтверджується випискою з ПрАТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 33).

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі: Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого

Матеріалами справи підтверджується вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» відшкодувала на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 7 093, 23 гривень. Позивач, не погодившись з розміром страхової виплати, отримав висновок експерта № 5989 від 22 липня 2017 року, за змістом якого сума відновлювального ремонту складає 22 901,06 гривень. Проте, позовні вимоги щодо стягнення з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»на користь позивача суми матеріального збитку в межах ліміта відповідальності заявлено не було.

Згідно з порядком відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, передбаченої Законом, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону).

Статтею 33 Закону передбачений перелік необхідних дій, які мають вжити особи у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, зокрема, особи-учасники ДТП невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

За правилами ст. 33-1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Страховик згідно вимог ст. 34 Закону зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

За приписами ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до положень ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Статтею 37 Закону передбачений перелік підстав, за яких страховик має право відмовити потерпілому у здійсненні страхового відшкодування.

Законодавством передбачений порядок досудового врегулювання спору щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну третьої особи внаслідок ДТП, а саме: потерпілий у разі настання страхового випадку у передбачений законом строк має право звернутися до страховика цивільно-правової відповідальності винної особи для з`ясування розміру матеріальних збитків та отримання на основі цих даних страхового відшкодування, а страховик в свою чергу відповідно до вимог Закону має вчинити всі можливі дії для з`ясування причини страхового випадку, обчислення розміру збитків та прийняття рішення щодо розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) на користь потерпілого.

Факт настання страхового випадку судом досліджений, вина ОСОБА_1 у скоєному доведена.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: деліктне та договірне.

Договірне зобов`язання між потерпілою особою та заподіювачем шкоди - за договором добровільного майнового страхування

Деліктне зобов`язання між потерпілою особою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП.

Договірне зобов`язання між відповідачем і страховою компанією - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд в контексті ст. 81 ЦПК України має на основі достатніх та достовірних доказів встановити обсяг відповідальності кожного боржників деліктних правовідносин, які склалися.

У справі, що переглядається, наявний витяг ЦБД МТСБУ, з якого вбачається, автомобіль Honda Hornet, належний відповідачу, застраховано в ПрАТ «СК «ЮНІВЕРС» та даний поліс був дійсним на момент скоєння ДТП.

Згідно положень ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства

Суд не приймає даний доказ до уваги, оскільки він є неповним, тому що не містить вичерпної інформації про обсяг страхової виплати, в межах якої відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність та в межах якої за виключенням суми франшизи є відповідальною страхова компанія. Таких доказів не було надано і до суду апеляційної інстанції. Клопотань про витребування такого роду доказів учасниками справи заявлено не було. Суд позбавлений з власної ініціативи за відсутності відповідного клопотання учасника справи вирішувати процесуальні питання щодо збирання доказів у справі.

Аналізуючи питання про визначення боржника у деліктному зобов`язанні Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц роз`яснила судам наступне.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 1191 ЦК і стаття 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК, стаття 27 Закону «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливо за умови, що згідно з цим договором або Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок по виплаті страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених в статті 37), або розмір збитку перевищує ліміт відповідальності і страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування

Покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування та сплатити страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик в разі виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, яка завдала шкоди.

З матеріалів справи не вбачається обсяг відповідальності страховика ОСОБА_1 за деліктне зобов`язання перед позивачем. В контексті ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона в свою чергу повинна довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Страховик відповідача відшкодував на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів 7093,26 грн. в межах страхової виплати за полісом, а позивачем в свою чергу не доведено, що заявлена в позовних вимогах сума 15 807,83 гривень становить різницю між обсягом відповідальності страховика ОСОБА_1 за полісом та загальною сумою завданої шкоди 22 901,06 гривень.

Національним законодавством встановлений спеціальний порядок, обсяг та суб`єкти відшкодування матеріальної шкоди внаслідок настання страхового випадку. Матеріалами справи не підтверджується, що заявлена в позовних вимогах сума матеріальних збитків з урахуванням виплачених страховиком відповідача коштів перевищує межі страхової виплати за полісом, а відтак, така позовна вимога заявлена передчасно та підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно п. 32.7. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підтверджена висновком експерта № 5989 від 22 липня 2017 року втрата товарної вартості, яка складає 5 204,15 гривень не підлягає відшкодуванню страховою компанією на підставі вищевказаної норми права, то дана сума підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було враховано, що цивільно-правова відповідальність апелянта на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, визначено у розмірі 25 000 гривень, а тому відшкодуватишкоду, на думку апелянта, має ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

Так, апелянтом не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, визначено саме у розмірі 25 000 гривень.

З наявної у матеріалах справи копії витягу з ЦБД МТСБУ вбачається, що цивільна-правова відповідальність ОСОБА_1 дійсно застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК/3450983 в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», однак, у даному витязі відсутня будь-яка інформація щодо встановленого ліміту відповідальності за шкоду, завдану майну третьої особи.

Таким чином, посилання апелянта на встановлений у розмірі 25 000 гривень ліміт відповідальності за полісом обов`язкового страхування є безпідставним та таким, що не може бути прийнятим апеляційним судом у якості належного та повного доказу.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 суми матеріального збитку у розмірі 15807,83 грн. скасувати та відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріального збитку у розмірі 15 807,83 гривень - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 матеріального збитку у розмірі 15 807,83 гривень - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції

Повний текст постанови складено 05 липня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе