Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Астахової О.О.

при секретарях Тіскіні А.К., Якименко Т.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, -

в с т а н о в и в :

05 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , у якому просить усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вказаної квартири.

Мотивуючи вимоги тим, що з 15 березня 2002 року вона із відповідачем ОСОБА_2 перебувала шлюбі, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за № 152.

Після реєстрації шлюбу позивач поселилась та зареєструвалась у квартирі АДРЕСА_1 за спільною згодою відповідачів, які є її власниками.

Від даного шлюбу у позивача та відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , який також був зареєстрований у спірній квартирі.

У подальшому між мешканцями почали виникати конфлікти з приводу порядку користування даною квартирою. Для вирішення даного спору вони звернулися до суду. У 2015 році рішенням Дніпровського районного суду м. Києва встановлено порядок користування спірною квартирою, а саме: виділено в користування ОСОБА_5 та ОСОБА_3 житлову кімнату площею 11,8 кв.м., виділено в користування ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє як у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , житлову кімнату площею 19,1 м.кв.; місця загального користування: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню, балкон - залишено у загальному користуванні зазначених осіб.

У червні 2015 року відповідач ОСОБА_2 разом з відповідачем ОСОБА_5 вчинили сварку з позивачем, у результаті якої вигнали позивача та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири. Проте, згодом позивач разом з дитиною знову стали проживати у даній квартирі. Однак, у вересні 2016 року під час чергової сварки відповідачі повторно вигнали позивача з дитиною з даного житлового приміщення, змінили замки на вхідних дверях, та відмовляються впускати позивача з дитиною до квартири для проживання, що змушує її звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, призначено справу до судового розгляду на 25 грудня 2017 року.

Відповідачам та третій особі запропоновано подати письмові заперечення або пояснення щодо позову та посилання на докази, яким вони обґрунтовуються в строк до 25 грудня 2017 року.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року за № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року за № 2147-VIII, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 грудня 2017 року судове засідання знято зі складу у зв`язку з вихідним днем, встановленим відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів» від 16.11.2017 року за № 2211-VIII. (а.с. 28).

У зв`язку із набуттям чинності Цивільно процесуального Кодексу України у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VІІІ на підставі п. 9 Перехідних положень Розділу ХІІІ 01 листопада 2018 року судове засідання проведено за правилами підготовчого засідання за участю позивача, відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 01 листопада 2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 10:30 год. 04 лютого 2019 року. (а.с. 78).

14 листопада 2018 року від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 надійшов відзив на позов разом з доказами направлення його копій на адресу позивача та третьої особи (а.с. 87-89, 90-95). Згідно відзиву відповідачі заперечують проти позову з тих підстав, що заявлені позивачем вимоги не конкретизовані та не обґрунтовані як це має бути відповідно до норм матеріального права, позовна заява свідчить про відсутність перешкод позивачу у проживанні в квартирі АДРЕСА_1 . З огляду на це відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

27 листопада 2018 року позивачем подано відповідь на відзив (а.с. 96-98), у якій остання обґрунтувала необхідність задоволення позову саме фактом порушення з боку відповідачів права позивача та її сина на користування спірним житлом як членів сім`ї співвласника житла, посилаючись на приписи норм статті 47 Конституції України, статті 9 Житлового кодексу України та статті 405 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. З огляду на що, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти позову з підстав викладених у відзиві, вказували на неможливість спільного проживання з позивачем в одному житлі. При цьому відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти проживання свого сина ОСОБА_4 у спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_5 та представник третьої особи у судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Про причини неявки суд не повідомили із клопотаннями про відкладення розгляду справи або розгляд справи у їх відсутність до суду не звертались.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності в рівних долях на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 1998 року. (а.с.107-108)

15 березня 2002 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5).

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10).

Як убачається із листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 21.09.2017 року №62069-07-06 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 5 осіб. Під час судового розгляду сторони підтвердили, що також встановлено судовим рішенням у справі № 755/6020/15-ц, що у спірній квартирі зареєстровані: позивач- ОСОБА_1 , неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 . А тому, в силу положень ст. 82 ЦПУ України, дані обставини не потребують додаткового доказування.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року у цивільній справі № 755/6020/15-ц позов ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування, зміну та розподіл особового рахунку - задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , яка діє як у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , виділено в користування житлову кімнату площею 19,1 кв.м. ОСОБА_5 і ОСОБА_3 виділено в користування житлову кімнату площею 11,8 кв.м. Місця загального користування: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню, балкон - залишено у загальному користуванні зазначених осіб. А також змінено особовий рахунок по квартирі розділивши його на два окремих рахунки на ім`я ОСОБА_2 та на ім`я ОСОБА_3 . Вирішено питання розподілу судових витрат. Вказане судове рішення набрало законної сили та є чинним на день ухвалення даного рішення суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. (а.с.9).

Сторонами не заперечується, що позивач разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2016 року проживає окремо, в силу того, що між сторонами виникають суперечки щодо спільного проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 .

Під час судового розгляду відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суду підтвердили, що заперечують проти вселення позивача до квартири, оскільки вона являється колишньою дружиною ОСОБА_2 і їх спільне проживання в одній кімнаті, яка за рішенням суду виділена для їхнього спільного із сином ОСОБА_4 проживання площею 19.1 кв. м. на даний час є неможливим. Крім того, в даній квартирі позивач не проживає протягом тривалого часу, а тому являється такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. Більше того, в квартирі АДРЕСА_1 на даний час проживають відповідачі і співмешканка ОСОБА_2 , що на думку відповідачів унеможливлює вселення позивача до спірної квартири.

Разом з тим, сторони підтвердили, що із відповідним позовом до суду, щодо визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 жоден із відповідачів не звертались, в силу чого, відповідне рішення суду не ухвалено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

За ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У розумінні статті 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина, їх діти і батьки.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Оскільки позивач, разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 набули за згодою усіх співвласників квартири право на вселення та користування нею; зареєстровані у даній квартирі у встановленому законом порядку, при цьому право позивача та її неповнолітньої дитини на користування кімнатою площею 19,1 кв.м. та місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_1 встановлено рішенням суду у цивільній справі № 755/6020/15-ц; позивач та неповнолітній ОСОБА_4 не визнані за рішенням суду такими, що втратили право користування спірним житлом. Проте, позбавлені можливості вселитися до квартири та проживати в ній з огляду на заперечення відповідачів проти такого проживання, то суд приходить до висновку, що порушене право позивача та неповнолітнього ОСОБА_4 підлягає захисту у обраний позивачем спосіб, а саме усунення перешкод шляхом вселення до квартири АДРЕСА_1 . А тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 47, 55 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4, 76-82, 258-259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 9, 64, 156 ЖК України, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення - задовольнити.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Севастополь АРК, ідентифікаційний код НОМЕР_1 м . Київ , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , вселити до квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Астахова

Повний текст рішення суду виготовлено 10.07.2019 року.