Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3174/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси

в складі: головуючого - судді Кондрацької Н.М.

при секретарі: Мелещенко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Ситнік Л.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою представника ОСОБА_1 адвоката Осадчого Владислава Анатолійовича до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Осадчий В.А., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування заяви зазначив, що позивач і відповідач ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.05.2012р. На даний час в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом останніх декількох років стосунки між сторонами розладилися, зникли взаєморозуміння і взаємоповага. Стали частими сварки, свідками яких інколи були діти. Декілька разів відповідач під час сварок застосовував до позивача фізичну силу, внаслідок чого, 19.01.2019р. позивача було госпіталізовано з тілесними ушкодженнями, згідно довідки нейрохірурга КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» позивач маза закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та підшкірну гематому правої ділянки обличчя. Після цих подій, позивач почала проживати окремо. Діти залишились проживати з відповідачем і протягом часу окремого проживання подружжя, відповідач 3 рази дозволив взяти дітей на два дні, а на прохання позивача взяти дітей хоча б на тиждень відмовив у грубій формі. Отже, відповідач фактично в односторонньому порядку визначив місце проживання дітей разом із ним. Оскільки позивач має постійне місце роботи, де має позитивну характеристику, має власне житло, в той час як відповідач власного житла не має, позивач створила всі необхідні умови для проживання дітей за місцем свого проживання, а саме облаштувала дитячу кімнату новими меблями, позивач просить суд визначити місцем проживання дітей разом із нею, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 22.05.2019р. дана позовна заява прийнята до розгляду суддею Кондрацькою Н.М., відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання з повідомленням сторін.

Протокольною ухвалою суду від 04.07.2019р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті позовних вимог.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги обставинами викладеними у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, обставини викладені у позовній заяві підтвердив та зазначив, що не заперечує проти задоволення позову.

Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийнято судом.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради - Ситник Л.І.. в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог, вважали, що визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю, відповідатиме їх інтересам.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника третьої особи, заслухавши дослідивши доказі які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено наступні обставини справі, які визнаються сторонами, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню:

-сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.05.2012р.

-на даний час, в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває на розгляді позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу;

-сторони є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-на даний час позивач та відповідач проживають окремо, малолітні діти проживають разом із відповідачем, який періодично надає позивачу дозвіл на спілкування з дітьми;

-позивач має намір визначити місце проживання малолітніх дітей разом із нею за місцем її проживання, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст.6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (15.05.2003 року), ратифікованої Україною 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов`язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог та обставин викладених у позові, суд вважає, що визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю - позивачем ОСОБА_1 , відповідатиме інтересам дітей та сприятиме належним умовам їх проживання, гармонійному розвитку, вихованню та матеріальному забезпеченню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст. ст. 9, 51, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції, статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 23 Конвенції про права дитини, ст. 3, 19, ч.1 ст. 150, 151, 152, 153, 155, ст. 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 81-83, 141, 263-264, 268, 272 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву представника ОСОБА_1 адвоката Осадчого Владислава Анатолійовича до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей- задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення його повного рішенні суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: Н. М. Кондрацька