Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 758/5181/17

провадження № 61-9816св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі судді Шебуєвої В. А. від 06 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 320 051,53 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва у складі судді Романа О. А. від 03 травня 2017 року відкрито провадження у цій справі.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України 2004 року, а тому наявні підстави для відкриття провадження у справі.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_4 , на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 травня 2017 року про відкриття провадження у цій справі.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи на це ж саме судове рішення, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до суду апеляційної інстанції для подальшого розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, обмежив гарантоване йому Конституцією України право на судовий захист.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14 червня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Обставини, які вбачаються із досліджених апеляційним судом матеріалів справи щодо руху справи у суді апеляційної інстанції

У справі, що переглядається установлено, що 03 травня 2017 року Подільський районний суд міста Києва постановив ухвалу про відкриття провадження у цій справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі від 03 травня 2017 року, справу направити до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 травня 2017 року залишено без змін.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 , повторно подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі від 03 травня 2017 року, справу направити до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником Онищуком М. Ю. , на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 травня 2017 року про відкриття провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

За змістом пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі у випадку, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Аналогічні положення містить стаття 358 чинного ЦПК України.

Установивши, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 травня 2017 року залишено без змін, тобто вже є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи на це ж саме судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування положення пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги на те, що апеляційний суд обмежив право заявника на судовий захист є необґрунтованими, оскільки апеляційний суд діяв відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства України, в межах наданих йому повноважень. Неодноразове оскарження Гнатюком М. П. ухвали Подільського районного суду міста Києва від 03 травня 2017 року в апеляційному порядку з одних і тих же підстав, свідчить про зловживання ним процесуальними правами.

Крім того, слід зазначити, що після ухвалення оскаржуваного ОСОБА_2 судового рішення суду апеляційної інстанції, останній ще раз подав до апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 травня 2017 року та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 січня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою відмовлено на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України, а ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 січня 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник