Справа № 342/825/17
Провадження № 22-ц/4808/797/19
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Турів О.М.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтування огорожі та її повернення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2019 року під головуванням судді Ничик Г.І. в м. Городенка

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0025 га по АДРЕСА_1 шляхом демонтування металевої огорожі, яка складається із металевих стовпів висотою 1 м 45 см, залитих бетонним розчином, та металевої сітки висотою 1 м 45 см довжиною 44 м 01 см і повернути вказану земельну ділянку за належністю позивачу у відповідності з даними земельно-кадастрової документації.

Одночасно просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Позовні вимоги мотивував тим, що земельні ділянки, розташовані за вказаною адресою, якими користуються позивач та відповідач, - межують.

З нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 739 від 13.06.2016 вбачається, що позивач з 13 червня 2016 року є власником і користувачем спірної земельної ділянки, яку йому подарувала ОСОБА_3

Технічною документацією з землеустрою, виготовленою приватним підприємцем ОСОБА_4 передбачено кадастровий план та межі подарованої земельної ділянки в натурі. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі за земельними угіддями: капітальна - 0,0144га, капітальна - 0,0224га, рілля - 0,1227га, прибудинкова територія - 0,0904 га.

По сусідству з позивачем земельною ділянкою площею 0,33 га та незавершеним будівництвом користувався ОСОБА_5 , житель с . Дубки Городенківського району, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки Олієво-Королівської сільської ради від 16.08.2017 № 02.2-12/273 правовстановлюючих документів про власника цієї земельної ділянки немає.

Незважаючи на те, що межові знаки на межі земельних ділянок між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були встановлені, син померлого ОСОБА_2 , житель с. Дубки, перемістив межу вглиб території земельної ділянки ОСОБА_1 , чим самовільно зайняв земельну ділянку останнього площею 0,0025 га і на переміщеній межі в жовтні 2016 року встановив огорожу з металевої сітки і з металевих стовпів.

ОСОБА_1 неодноразово пропонував відповідачу демонтувати самовільно встановлену огорожу та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, але відповідач відмовлявся, тому позивач 18.07.2017 звернувся до Олієво-Королівської сільської ради з заявою.

Згідно акту встановлення та погодження меж земельної ділянки на місцевості від 27.07.2017 Олієво-Королівської сільської ради та додатку до нього, затвердженого рішенням Олієво-Королівської сільської ради від 28.07.2017 № 204-12/2017 відповідач ОСОБА_2 перемістив межу в сторону земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 розміром 0, 63м (від точки 2 на схемі) і 0,50м (від точки 3 на схемі), чим самовільно зайняв земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,0025 га і на занятій земельні ділянці самовільно змонтував металеву сітку висотою 1 м 45см довжиною 44м 01 см; металеві стовпи висотою 1м 45 см залив бетонним розчином.

Дії відповідача є незаконними. Крім того, згідно витягу з технічної документації відділу Держгеокадастру у Городенківському районі від 5.08.2017 № 03-17/29-28-0,5 нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 1 237,75 грн.

Просив зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом демонтування металевої огорожі, яка складається із металевих стовпів, які залиті бетонним розчином та металевої сітки і повернути земельну ділянку за належністю ОСОБА_1 у відповідності з даними земельно-кадастрової документації.

Рішенням Городенківського районного суду від 27 березня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати металеву огорожу, яка складається із металевих стовпів висотою 1,45 м, залитих бетонним розчином та металевої сітки висотою 1,45 м і довжиною 44.01 м на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Відмовлено в задоволенні позовних вимог про повернення ОСОБА_1 самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0025 га за вказаною адресою.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн судового збору та витрати за проведення експертизи в розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Спірна земельна ділянка виділена під будівництво житлового будинку у встановленому законом порядку батьку апелянта ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Правовстановлюючих документів на незавершене будівництво та прилеглу земельну ділянку немає.

На сьогодні спірною земельною ділянкою ніхто не володіє та не користується, а нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Про те, що спірна земельна ділянка не передавалася в користування також стверджено сільською радою.

Позивач проявив ініціативу погодити межі земельних ділянок та був присутній при такому погодженні і при виконанні робіт по установленню погодженої межі, про що ствердив в засіданні суду першої інстанції.

За таких обставин апелянт вважає, що немає підстав вважати, що земельна ділянка є самовільно зайнятою.

Мотиви суду щодо задоволення позовних вимог відносно демонтування огорожі та про відмову у поверненні самовільно зайнятої ділянки є суперечливими. Оскільки ніхто із родичів померлого ОСОБА_5 не успадкував його майно, тому суд повинен був відмовити у задоволенні вимог щодо демонтування огорожі.

ОСОБА_2 не може бути відповідачем у даній справі, оскільки він не є власником та користувачем спірної земельної ділянки.

Крім того, суд дійшов невірного висновку щодо розподілу судових витрат у справі. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, суд повинен був стягнути сплачений судовий збір на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а не в повному обсязі. Крім того витрати по проведенню експертизи у справі стягнуто із відповідача необґрунтовано, оскільки спір виник з вини позивача.

Просить скасувати рішення суду в частині зобов`язання демонтування огорожі та стягнення судових витрат по справі і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Представником позивача подано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що твердження апелянта що ні він, ні його рідні не користуються спірною земельною ділянкою не відповідає дійсності та спростовується зібраними доказами. ОСОБА_2 на даний час користується даною земельною ділянкою, про що ствердили в суді свідки. Позивач коли став власником житлового будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в жовтні 2016 року особисто привіз відповідача за вказаною адресою для погодження межі земельної ділянки, показував їм технічну документацію щодо земельної ділянки. Проте відповідач та члени його сім`ї не погодились з тією межовою лінією, яка вказана в технічній документації та декілька разів самостійно проводили заміри земельної ділянки і на свій розсуд встановили огорожу. Позивач бачив, як проводились роботи по встановленню огорожі, але до нього ніхто не звертався з проханням надати технічну документацію щодо земельної ділянки.

ОСОБА_1 звернувся до Олієво-Королівської сільської ради та приватного підприємця ОСОБА_4 щодо відновлення межових знаків, але на висновки земельної комісії відповідач не реагує. За таких обставин позивач змушений захищати свої права у суді та просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування земельної ділянки від 13.06.2016, що ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 Королівка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Органом, який зареєстрував земельну ділянку, є відділ Держгеокадастру у Городенківському районі.

Згідно даних погосподарської книги сільської ради за житловим будинком по АДРЕСА_3 числиться земельна ділянка площею 0,33 га, в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га і для ведення особистого селянського господарства - площею 0,08 га. Земельна ділянка під будівництво була виділена ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і правовстановлюючих документів про власника даної земельної ділянки немає.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим 31.05.2018 по АДРЕСА_3 знаходиться.незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (інвентарний номер 517 ).

ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_5 , який заповів своє майно йому. Після смерті батька він користується спадковим майном - незавершеним житловим будинком по АДРЕСА_3. На час розгляду справи в нього відсутнє свідоцтво про право на спадщину.

Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_3 (дарувальнику), виготовленою приватним підприємцем ОСОБА_4 , стверджено, що їй в 1991 р. була виділена земельна ділянка в АДРЕСА_5 , яка межує з ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зі сторони АДРЕСА_5.

Ширина земельної ділянки становить 30,3 м. Зазначена техдокументація містить інформацію про загальну площу земельної ділянки - 0,25 га, в т.ч.: прибудинкова територія - 0,0905 га, будівлі капітальні - 0,0368 га, рілля 0,1227 га; план меж земельної ділянки, кадастровий план; місце розташування цієї земельної ділянки на час складання документації АДРЕСА_1. Кадастровий план земельної ділянки погоджено з відділом Держгеокадастру у Городенківському районі, Олієво-Королівською сільською радою та суміжниками ОСОБА_5 та ОСОБА_7. 22.02.2016 виконавець землевпорядних робіт ПП ОСОБА_4 передав власнику земельної ділянки ОСОБА_3 межові знаки на зберігання.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що спадкоємець ОСОБА_2 збудував металеву огорожу між їх господарствами, порушивши межі суміжних земельних ділянок вглиб земельної ділянки ОСОБА_1 , чим самовільно зайняв належну позивачу земельну ділянку.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Згідно з частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 724/240/17-ц.

Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин відповідач звів металеву огорожу між своєю земельною ділянкою та земельної ділянкою ОСОБА_1 , чим створює позивачу перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, яка виходить за межу господарства відповідача і споруджена частково на земельній ділянці позивача.

Дані обставини стверджуються актом комісії Олієво-Королівської сільської ради про встановлення та погодження меж земельної ділянки на місцевості від 27.07.2017 та додатком до нього, затвердженого рішенням цієї ж ради від 28.07.2017 № 204-12/2017 згідно якого площа самовільно занятої земельної ділянки ОСОБА_1 становить 24,87 кв.м.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 05-03-187 від 05 березня 2018 року площа, розміри та конфігурація фактичного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 становить 2475,3 кв м, що не відповідає площі, розмірам та конфігурації , наведеним у правовстановлюючій та технічній документації на земельну ділянку.

Висновком встановлено накладання меж ділянки ОСОБА_2 на досліджувану ділянку: від А2 до Б 0,63 м (зі сторони дороги по АДРЕСА_1), від Б до Б2 - 44,01 м ( зі сторони ОСОБА_2 ), від Б2 до Б3 - 0,50 м (перпендикулярно до межі земельної ділянки), від Б3 до А2 - 43,99 м (зі сторони ОСОБА_2 ). Площа накладання земельної ділянки по АДРЕСА_3 (ділянка ОСОБА_2 ) на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (ділянка ОСОБА_1 ) в с . Олієво-Королівка становить 24,7 кв м.

Фактичне розташування огорожі накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність позовну в частині зобов`язання ОСОБА_2 знести (демонтувати) металеву огорожу довжиною 44.01 м, яка ним неправомірно споруджена на земельній ділянці позивача.

Згідно вимог ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відтак суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині повернення ОСОБА_1 самовільно зайнятої земельної ділянки, дійшов висновку, що відсутні докази про те, що ОСОБА_2 успадкував майно та земельну ділянку і є самостійним користувачем такої земельної ділянки. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що він не є належним відповідачем у даній справі, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що саме ОСОБА_2 споруджував спірну огорожу на межі з господарством позивача і його батьком на нього складено заповіт на все майно.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Пунктом 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо того, що суд першої інстанції неправомірно стягнув з відповідача повну суму судового збору та витрат по проведенню експертизи, оскільки таке твердження не відповідає дійсності, а з відповідача стягнуто судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 640 грн.

Щодо оплати витрат на проведення земельно-технічної експертизи апеляційний суд зазначає, що оскільки судом задоволено позовні вимоги в частині зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати споруджену на земельній ділянці позивача огорожу і такий факт встановлений висновком експертизи, тому витрати на її проведення має нести відповідач.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 липня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський