Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 766/6577/16-ц

провадження № 61-34698св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 травня 2017 року у складі головуючого-судді Хайдарової І. О. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2017 року у складі суддів: Вейтас І. В., Колісниченка А. Г., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300,00 грн, який в подальшому неодноразово змінювався відповідно до умов договору. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банк, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 01 червня 2016 року складає 16 592,11 грн, яку банк просив стягнути на свою користь.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 24 квітня 2012 року звернувся до банку з метою отримання кредиту на придбання товару, де йому запропонували оформити кредитну картку та надали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які він заповнив та виявив бажання оформити кредит на платіжну картку «Кредитка Універсальна GOLD» з лімітом 1 500 грн, проте отримав картку «Кредитка VISA» з лімітом у 300 грн.

При оформленні кредиту йому не було надано жодного документу в письмовій формі та копії анкети-заяви, чим порушили його права споживача.

Крім того, через несплату кредиту, колектори банку розпочали по відношенню до нього та його близьких агресивні дії, які шкодили його діловій репутації, завдавали неприємності, душевні страждання йому та його близьким.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати факт порушення його прав споживача при оформленні кредиту з боку ПАТ КБ «ПриватБанк», визнати кредитний договір від 24 квітня 2012 року недійсним, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 6 865,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 травня 2017 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2012 року в розмірі 16 592,11 грн, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої визначено згідно з умовами договору та вимогами закону. При цьому суд зазначив, що відповідач своєю заявою позичальника погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які складають кредитний договір, та його умовами.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 травня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення первісного позову банку та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі скасувати і ухвалити нове рішення, або направити справу на новий розгляд.

Вимог щодо скасування оскаржуваних рішень в частині вирішення зустрічних позовних вимог касаційна скарга не містить.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили доводи відповідача та позивача за зустрічним позовом, й взагалі не надали висновку щодо порушення його прав як споживача фінансових послуг. Не врахували, що кредитний договір у порушення вимог чинного законодавства не був укладений у письмовій формі, що свідчить про його недійсність. Банк не надав повної інформації та не ознайомив позичальника з умовами кредитування, обманом нав`язав відповідачу вид кредитної карти та тип кредитної лінії поновлювальної, при якій невигідно знімати кошти з картки чи роботи покупки, а тому риск по неповерненню суму кредиту лежить повністю на банку. Відсутність кредитного договору укладеного між сторонами у належній письмовій формі, свідчить про недійсність такого договору та відсутність обов`язку з повернення кредиту. Анкета-заява може розцінюватися лише як пропозиція щодо укладення кредитного договору, докази ознайомлення позичальника з Умовами та Правилами надання банківських послуг відсутні. Судами належним чином не перевірено наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, й безпідставно враховано його та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг при вирішенні спору.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У поданих у листопаді 2017 року запереченнях, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, оскаржувані судові рішення, які є законними і обґрунтованими, залишити без змін, посилаючись на те, що при укладені кредитного договору були дотримані всі передбачені законом істотні умови, котрі обумовлені згодою сторін і визнанні обов`язковими до виконання, проте відповідач їх належним чином не виконав та допустив заборгованість за кредитним договором.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що відповідно до умов договору від 24 квітня 2012 року, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ПАТ КБ «ПриватБанк» видало відповідачу ОСОБА_1 картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом в розмірі 300,00 грн, строк дії картки до липня 2015 року.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт збільшувався в подальшому до 2 900 грн, 14 вересня 2012 року до 3 900,00 грн, 17 жовтня 2012 року до 4 400,00 грн, 21 грудня 2012 року до 5 400,00 грн, 01 березня 2013 року до 6 400,00 грн, 02 червня 2013 року до 7 400,00 грн, 10 грудня 2014 року кредитний ліміт знижено до 566,66 грн.

Відповідно до наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 24 квітня 2012 року станом на 01 червня 2016 року складає 16 592,11 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 7 724,10 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1 862,06 грн, пеня - 5 052,06 грн, нараховані штрафи - 1 050,00 грн, а також штрафи, нараховані відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг 500,00 грн (фіксована частина), 766,29 грн (процентна складова).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судами вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 24 квітня 2012 року отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді кредитного ліміті на платіжну картку, строк дії якої до липня 2015 року, проте висновок суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості в повному обсязі є помилковим, оскільки такий висновок ґрунтується на неправильному застосуванні цим судом норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

В анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення розміру відсотків за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами, пенею та штрафами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 квітня 2012 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» послалося на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

У касаційній скарзі заявник вказав, що суди безпідставно взяли до уваги при визначенні розміру заборгованості витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів та неустойки (пені, штрафів), і саме у зазначених в цих документах розмірах та порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки інформація у ній повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано при розгляді вказаної справи.

Верховний Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів у відповідному розмірі, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказане не враховано судами першої та апеляційної інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1 862,06 грн, пені - 5 052,06 грн, нарахованого штрафу - 1 050,00 грн, а також штрафи, нараховані відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг в розмірі 500,00 грн (фіксована частина), та 766,29 грн (процентна складова), що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Вимоги банку що стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом - 1 862,06 грн, пені - 5 052,06 грн, нарахованого штрафу - 1 050,00 грн, а також штрафу, нараховані відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг в розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 766,29 грн (процентна складова) не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 24 квітня 2012 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

З наведених підстав, Верховний Суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом, штрафів та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, судові рішення з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредитом у розмірі 7 724,10 грн. У задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 862,06 грн, пені - 5 052,06 грн, нарахованих штрафів - 1 050,00 грн, а також штрафів, нарахованих відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг в розмірі 500,00 грн (фіксована частина), 766,29 грн (процентна складова) слід відмовити за недоведеністю таких вимог.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи в частині первісного позову встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення в частині первісного позову підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

В частині зустрічних позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржувалось, а отже не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 641,50 грн (розмір заявлених вимог - 16 592,11 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 7 724,10 грн (46 %), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 1 378,00 грн (1 378,00 грн х 7 724,10 грн : 16 592,11 грн = 641,50 грн).

Оскільки касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та ухвалено рішення про часткове задоволення позову, то з позивача АТ КБ «ПриватБанк», на користь відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути розмір судового збору, який він сплатив за подання касаційної скарги, пропорційно до вимог у задоволенні яких відмовлено, а саме у розмірі 892,94 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2017 в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України - 14360570) кредитну заборгованість (тіло кредиту) за договором від 24 квітня 2012 року в розмірі 7 724,10 грн (сім тисяч сімсот двадцять чотири гривні 10 копійок).

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 1 862,06 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 5 052,06 грн заборгованості з пені, 1 050,00 грн штрафів, 500,00 грн штрафу (фіксованої частини), 766,29 грн штрафу (процентної складової) за невиконання умов кредитного договору від 24 квітня 2012 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України - 14360570) 641,50 грн судових витрат за подання позову.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України - 14360570) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 892,94 грн судових витрат за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:В.С. Жданова В.М. Ігнатенко
В.А. Стрільчук М.Ю. Тітов