Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 199/7324/16-ц

провадження № 61-31302 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «АктаБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від

14 грудня 2016 року у складі судді Якименко Л. Г. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Бараннік О. П., Пономарь З. М., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «АктаБанк» (далі -ПАТ «АктаБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № /Т/973817, укладеним 12 червня 2012 року між ПАТ «АктаБанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у сумі 50 000,00 грн, з кінцевою датою погашення кредиту

11 червня 2017 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 28 вересня 2016 року у нього виникла заборгованість у розмірі 55 543,37 грн, з яких строкова заборгованість

по кредиту складає 7 501,59 грн, прострочена заборгованість по кредиту

20 834,86 грн, строкова заборгованість по відсоткам 0,03 грн, прострочена заборгованість за відсотками 6,89 грн, прострочена комісія за обслуговування кредиту 26 400,00 грн, штраф 800,00 грн, ПАТ «АктаБанк» просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року позов ПАТ «АктаБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АктаБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 543,37 грн, з яких строкова заборгованість по кредиту -

7 501,59 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 20 834,86 грн, заборгованість по відсотках 0,03 грн, прострочена заборгованість за відсотками 6,89 грн, прострочена комісія за обслуговування кредиту - 26 400,00 грн, штраф - 800,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, що підтверджується наданим ПАТ «АктаБанк» доказами.

Ухвалою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 03 квітня 2017 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про

перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що при ухваленні заочного рішення судом досліджені у повному обсязі обставини справи та надана належна оцінка зібраним у справі доказам, відповідач не надав доказів на спростування зазначеного.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року в частині стягнення

з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АктаБанк» заборгованості за прострочення сплати комісії за обслуговування кредиту у розмірі 24 400,00 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

В іншій частині заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемною, а відтак нарахована ПАТ «АктаБанк» комісія за супроводження кредиту є незаконною.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування позовної давності, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 подав його після вирішення спору по суті, про наявність якого в суді першої інстанції йому було відомо.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У жовтні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він просив застосувати позовну давність, скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від

14 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що розглянувши справу за відсутності відповідача, суд першої інстанції позбавив його можливості звернутися із заявою про застосування позовної давності, яку ПАТ «АктаБанк» пропустило з огляду на те, що право на звернення до суду із зазначеним позовом, у позивача виникло у грудні 2012 року, тоді як ПАТ «АктаБанк» звернулося до суду лише у жовтні 2016 року.

Суд першої інстанції не врахував, що кредитний договір не відповідає вимогам статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», та помилково стягнув з нього на користь позивача прострочену комісію за обслуговування кредиту у розмірі 26 400 грн 00 коп. Апеляційний суд усунув зазначені недоліки лише в цій частині, однак не звернув увагу, що задовольняючи позовні вимоги ПАТ «АктаБанк» про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції неправильно застосував частину другу статті 1050 ЦК України та частину другу статті 1054 ЦК України, помилково ототожнив вимоги позивача про стягнення заборгованості з розірванням кредитного договору.

Станом на дату розгляду справи відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

24 жовтня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 12 червня 2012 року між ПАТ «АктаБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/Т/973817, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 50 000,00 грн зі сплатою 0,01 процентів річних за користування кредитом, з кінцевим терміном його повернення до 11 червня

2017 року.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань позичальником умов кредитного договору, станом на 28 вересня 2016 року у нього виникла заборгованість у розмірі 55 543,37 грн, з яких строкова заборгованість по кредиту складає 7 501,59 грн, прострочена заборгованість по кредиту - 20 834,86 грн, строкова заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами - 0,03 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 6,89 грн, прострочена комісія за обслуговування кредиту - 26 400,00 грн, штраф - 800,00 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено і це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у незмінній після апеляційного перегляду частині, та постанова апеляційного суду ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отримання кредитних коштів позичальником не оспорюється, наявність у нього заборгованості за кредитним договором станом 28 вересня 2016 року підтверджується наданим ПАТ «АктаБанк» розрахунком, правильність якого відповідачем не спростовано.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемною, а відтак суд апеляційної інстанції обгрунтовано скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ПАТ «АктаБанк» комісії за супроводження кредиту. Помилкове зазначення апеляційний судом у резолютивній частині рішення заборгованості по сплаті комісії у розмірі 24 400,00 грн, замість стягнутої судом першої інстанції суми 26 400,00 грн, не позбавляє заявника звернутися до суду із заявою про виправлення зазначеної описки.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права, розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , чим позбавив його права подати заяву про застосування позовної давності є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд в суді першої інстанції справи, про що свідчить підписана ним власноруч розписка, а тому апеляційний суд обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви про застосування позовної давності, оскільки відповідач не був позбавлений можливості подати її до суду першої інстанції при вирішенні спору по суті.

Посилання заявника на неправильне застосування судами попередніх інстанцій частини другої статті 1050 ЦК України та частини другу статті 1054 ЦК України, які на його думку, помилково ототожнили право позивача на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з його розірванням є неспроможними та грунтуються на неправильному тлумаченні ним положень частини другої статті 1050 та частини другої статті 651 ЦК України.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено, що банк має право у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх обов`язків за договором, погіршення його фінансового стану, плато- та кредитоспроможності позичальника, що визначаються за методикою банка, вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобов`язань за договором.

З огляду на наявність у позичальника простроченої заборгованості за кредитним договором, ПАТ «АктаБанк» скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів, сплати процентів користування ними та простроченої заборгованості за кредитним договором, а не ставив вимогу про розірвання договору в односторонньому порядку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у незмінній після його апеляційного перегляду частині та судове рішення апеляційного суду є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у його незмінній після апеляційного перегляду частині та висновків суду апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від

14 грудня 2016 року у незмінній після апеляційного перегляду частині та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня

2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак