Провадження № 2/337/921/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участю секретаря Журби Н.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2019 року ОСОБА_6 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_4 з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 07.07.2007 до його розірвання судом 06.02.2017 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 Позивачу ОСОБА_4 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , яку він набув до шлюбу на підставі договору дарування від 25.10.2002 року. Вказана квартира є однокімнатною, в ній зареєстровані: позивач ОСОБА_4 , його колишня дружина відповідач по справі ОСОБА_7 , їх дитина ОСОБА_5 2008 року народження та син позивача від першого шлюбу ОСОБА_8 1991 року народження. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 продовжували проживати квартирі. В травні 2017 року ОСОБА_2 разом із донькою виїхала з квартири, забравши свої речі та речі ОСОБА_4 та його сина ОСОБА_8 Вона переїхала проживати в квартиру АДРЕСА_2 1/4 частини якої вона володіє на праві власності у зв`язку із приватизацією в 2003 році. Перешкод у користуванні квартирою з боку позивача та його сина створено не було, вона добровільно залишила квартиру у зв`язку із розірванням шлюбу. ОСОБА_4 бажає оформити субсидію, проте реєстрація колишньої дружини та доньки перешкоджає йому в її оформленні. ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовилась зняти себе та доньку з реєстрації у вказаній квартирі. Вважає, що ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 більше року не проживають у квартирі без поважних причин, тому втратили право користування нею. Посилаючись на положення ст.391, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України, просить суд усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою.

29.01.2019 року у справі було відкрито спрощене провадження з викликом сторін (а.с. 25).

20.02.2019 року відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позов (а.с. 33), в якому вона вказала, що вона разом із донькою ОСОБА_5 дійсно не проживають в квартирі позивача з травня 2017 року. Причиною залишення квартири стали дії колишнього чоловіка ОСОБА_4 та його сина ОСОБА_8 , які починаючи з червня 2016 року створили неможливі для проживання умови. ОСОБА_4 систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство у відношенні неї та доньки з метою примусити її залишити квартиру та знятись з реєстрації. Вона направляла численні звернення до правоохоронних та інших органів з метою припинити дії ОСОБА_4 Так, ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї. У відношенні ОСОБА_8 було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 .В. позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні, суду пояснила, що вона разом з донькою ОСОБА_5 виїхала з квартири, оскільки колишній чоловік ОСОБА_4 та його син ОСОБА_8 створили нестерпні умови для проживання у житлі. Конфлікт між нею та ОСОБА_4 розпочався у 2016 році. В травні 2017 року вона була вимушена виїхати з квартири, через тиждень після виїзду в квартирі змінили замки, потрапили в житло вона не змогла.

Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради просив суд розглядати справу за його відсутності (а.с. 29).

Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району просила суд розглядати справу за її відсутності. Заперечує в частині позовних вимог про визнання малолітньої ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 88).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 07.07.2007 до 06.02.2017 року (а.с. 8,11).

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 25.10.2002 року (а.с. 17).

В квартирі зареєстровані:

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька сторін від шлюбу;

-ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син позивача від першого шлюбу.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що позивач ОСОБА_4 є її братом. Він проживав разом із дружиною ОСОБА_2 , донькою ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 . В квартиру переїхав проживати син позивача від першого шлюбу ОСОБА_8 Відповідач ОСОБА_2 створювала умови для того, щоб перешкоджати проживанню ОСОБА_8 в квартирі, вони постійно сварились. 08.05.2017 року ОСОБА_2 виїхала з квартири, забравши всі речі, в тому числі позивача. У зв`язку із цим вони викликали поліцію. На даний час ОСОБА_4 знаходиться за кордоном на заробітках, він не перешкоджає жодним чином відповідачу та доньці у користуванню квартирою.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він є знайомим ОСОБА_8 , який проживає у квартирі, що належить його батьку ОСОБА_4 разом із його колишньою дружиною ОСОБА_2 Починаючи з 2016 року, він тричі бував у квартирі. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 були конфлікти, вона сварила ОСОБА_8 , виганяла його з квартири, не давала готувати їжу та іншим чином перешкоджала проживанню в квартирі.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що позивач по справі є його батьком, а ОСОБА_2 колишньою дружиною батька. У вересні 2016 році він зареєструвався у квартирі АДРЕСА_1 і став там проживати. До цього в 2015-2016 році він перебував на військовій службі. Після розлучення батька із ОСОБА_2 , у нього почали виникати конфлікти з відповідачем. Вона перешкоджала йому у користуванні квартирою, виганяла його з квартири. Батько перебував у тривалому відрядженні, тому в квартирі не проживав. Він був вимушений проживати у друзів, знайомих. Намагався користуватись квартирою, але ОСОБА_2 йому перешкоджала. У травні 2017 року ОСОБА_2 разом з донькою виїхала з квартири, про це він дізнався від тітки ОСОБА_10 . Після її виїзду, він став постійно там проживати, відповідач жодного разу не намагалась повернутись до житла.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

За змістом частини четвертої статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 та донька сторін по справі ОСОБА_5 у розумінні положень статті 3 СК України та частини другої статті 64 ЖК УРСР є колишніми членами сім`ї позивача, як власника квартири, оскільки вселилися та зареєстровані у спірній квартирі за згодою власника, після укладення шлюбу, тобто як члени сім`ї власника житла.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є відсутність або непроживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 без поважних причин понад один рік в квартирі позивача.

Як було встановлено судом в ході дослідження доказів по справі, між сторонами по справі в 2016 році виникли неприязні стосунки, які мали наслідком розірвання шлюбу між ними 06.02.2017 року.

Починаючи з 2016 року в квартирі зареєструвався та став проживати повнолітній син позивача ОСОБА_8 . У цей час ОСОБА_4 перебував за межами України у зв`язку із роботою. Отже в однокімнатній квартирі проживали ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Факт існування конфлікту, що виник внаслідок спільного проживання в квартирі, підтверджується обставинами, описаними ОСОБА_2 в заявах та зверненнях, які були направлені нею до правоохоронних та інших органів у період з червня 2016 по квітень 2017 року. У заявах ОСОБА_2 вказує, що її чоловік ОСОБА_4 погрожує їй, створює нестерпні умови проживання в квартирі їй та доньці, намагається вигнати з житла. З вересня 2016 року в квартирі проживає дорослий син ОСОБА_8 , який часто перебуває у стані сп`яніння, погрожує їй та доньці (а.с. 36-68).

Також факт існування конфлікту між сторонами підтверджується постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2016 року, якою ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї за ч.1 ст.173-2 КУпАП. В постанові вказано, що 03.09.2016 року ОСОБА_4 за місцем свого проживання ображав свою дружину ОСОБА_2 , нецензурно лаявся, виганяв з квартири (а.с. 69).

Наявність конфлікту з приводу користування квартирою підтвердили в судовому засіданні свідки, які пояснили, що ОСОБА_2 сварилась з ОСОБА_8 саме через неможливість спільного проживання в квартирі.

Таким чином, відсутність ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_5 у квартирі понад один рік зумовлено зокрема, вчиненням зі сторони колишнього чоловіка дій щодо створення незручних умов проживання для неї та дитини, вчиненням сварок та скандалів, наслідком яких були звернення останньої до правоохоронних органів.

Крім того, квартира, що належить ОСОБА_4 є однокімнатною, житлова площа кімнати складає 17 кв.м. (а.с. 18). При цьому в квартирі зареєстровані та проживали троє дорослих та неповнолітня дитина. Як пояснював свідок ОСОБА_8 в квартирі знаходиться одне ліжко та диван. Сварки між ним та ОСОБА_2 часто виникали з приводу того, хто на якому ліжку буде спати.

Суд бере до уваги, що житлова площа 17 кв.м. є недостатньою для проживання чотирьох осіб. Неможливість одночасного проживання у квартирі з повнолітнім сином позивача по справі стала однією з причин того, що ОСОБА_2 виїхала з квартири разом з донькою.

Таким чином, в судовому засіданні не були підтверджені належними доказами обставини того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин.

Належність відповідачу на праві власності 1/4 частини квартири по АДРЕСА_3 (а.с. 129-131) на обставини справи не впливають, оскільки не є правовою підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Таким чином, проаналізувавши позовні вимоги позивача, суд дійшов до висновку про їх необґрунтованість, а тому залишає позов без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05.07.2019 року.

Суддя: А.М. Котляр