Єдиний унікальний номер справи 760/6133/17
Провадження №22-ц/824/6776/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Кадирова Владислава Володимировича про визнання іпотечного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання іпотечного договору недійсним. В лютому 2019 року подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Свою заяву обґрунтував тим, що оспорюваним договором іпотеки, а саме п.7.2., передбачається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором банку у позасудовому порядку, у зв`язку з чим право власності на квартиру без відома позивача перейде до іпотекодержателя. За таких умов невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у вказаній справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року взадоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення заяви. Зазначає, що висновок суду про те, що ухвалене в майбутньому рішення суду по даній справі не підлягатиме примусовому виконанню, оскільки не носить зобов`язального характеру, є необґрунтованим та хибним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін. Доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а ухвалу суду - законною та обґрунтованою, такою, що в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно, позивач припускає обставини, у зв`язку з якими на його думку необхідне таке забезпечення, а саме - гіпотетична можливість іпотекодержателя відчужити іпотечне майно до винесення остаточного рішення по справі. Вказане з точки зору заявника несе загрозу невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі його задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що предметом спору між сторонами є визнання іпотечного договору недійсним. У випадку задоволення позову таке рішення суду не носить зобов`язального характеру та не підлягатиме примусовому виконанню, відтак передбачені законом підстави для забезпечення позову відсутні. З наведеними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може на будь-якій стадії розгляду справи забезпечити позов, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. За ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є вона реальною, навести мотиви та підстави для таких своїх висновків. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливість виконання рішення суду у справі та ефективного захисту прав сторони. Саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

При вирішенні даної справи колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, предметом якого є визнання недійсним іпотечного договору та виключення запису з реєстру. У своїй заяві позивач просив застосувати заходи забезпечення позову з декларативним зазначенням того, що банк має можливість в позасудовому порядку відчужити іпотечне майно, відтак невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому обґрунтування реальності ризиків, які підлягають захисту шляхом вжиття заходів забезпечення позову, заява не містить.

Колегія суддів критично відноситься до посилань апелянта на незаконність і хибність судового рішення саме через відсутність зобов`язального характеру майбутнього рішення суду, яке не підлягатиме примусового виконання. Мета забезпечення позову полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення виконання можливого рішення суду. За таких умов колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції з приводу того, що запропоновані заявником дії не можуть вважатися належними засобами задля усунення ризику невиконання рішення суду у даній справі, оскільки у випадку задоволення позову оскаржуваний договір після вступу в силу рішення суду одразу буде вважатися недійсним без вчинення додатковий дій для цього.

Не вбачає колегія суддів й можливого ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки у відповідності до положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. При цьому вже при визнанні правочину недійсним суд має право з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, і тим самим здійснити ефективний захист прав позивача у разі задоволення позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що наявність ризиків, якими апелянт обґрунтовує свою скаргу, не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом, відтак підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні, а апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

У відповідності до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько