Дата документу 10.07.2019 Справа № 328/929/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №328/929/17 Головуючий у 1 інстанції Коваленко П.Л.
Провадження № 22-ц/807/1549/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 29 січня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім.Котовського», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» в особі Токмацького міськрайонного виробничого відділу Запорізької регіональної філії, про визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок та усунення перешкод у користуванні землею,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ТОВ «Агрофірма ім.Котовського», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» в особі Токмацького міськрайонного виробничого відділу Запорізької регіональної філії, про визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок та усунення перешкод у користуванні землею.

В обґрунтування позову зазначали, що 07.09.2016 ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» уклало з ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 3,9606 га № НОМЕР_1 :09 НОМЕР_2 002 НОМЕР_2 0081 строком на 15 років. Цей договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.01.2017, про що вчинено запис про реєстрацію права №18730841.

10.10.2016 ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» уклало зі ОСОБА_3 договір оренди земельної ділянки площею 3,9001 га № НОМЕР_3 0020 строком на 15 років. Цей договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.01.2017, про що вчинено запис про реєстрацію права № 18731008. При цьому, до проведення державної реєстрації вказаних договорів ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» підписало з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 всі передбачені законом документи, які є невід`ємною частиною договорів оренди землі: акти приймання-передачі земельних ділянок та акти визначення меж в натурі (на місцевості).

Після проведення державної реєстрації договорів оренди, ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» мало намір приступити до користування земельними ділянками з метою вирощування сільськогосподарських культур. Зі слів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» було відомо, що раніше, на підставі усної домовленості земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користувався громадянин ОСОБА_4

01.03.2017 ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» направило на адресу ОСОБА_5 лист №28, в якому повідомив про укладення та реєстрацію договорів оренди з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та просив не чинити перешкод у користуванні земельними ділянками. Листом від 10.03.2017 ОСОБА_4 повідомив ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» про те, що нібито між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладені договори оренди вищевказаних земельних ділянок на строк 49 років, які зареєстровані в Токмацькому райвідділі Запорізької філії ДП «Центр державного земельного кадастру», і на підставі вказаних договорів він вважає себе законним користувачем цих земельних ділянок.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договори оренди земельних ділянок на 49 років з ОСОБА_1 не підписували.

У 2002, 2006 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усно домовилися з ОСОБА_1 про те, що вони передадуть належні їм земельні ділянки, а відповідач надасть ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок виплати орендної плати за користування землею, що було оформлено розписками, які залишилися у відповідача. Крім розписок про отримання грошових коштів, більше ніяких документів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з відповідачем не складали та підписували.

У 2016 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вирішили передати належні їм земельні ділянки в оренду ТОВ «Агрофірма ім. Котовського», для чого, наприкінці 2016 року звернулися до ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» з пропозицією взяти в оренду їх земельні ділянки, на що той погодився. Досягнувши згоди по всім істотним умовам, сторони уклали договори оренди у письмовій формі у відповідності до Типового договору. Всі додатки до договорі оформлені згідно чинного законодавства України та власноручно підписані сторонами, після чого договори оренди були подані ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» для проведення державної реєстрації.

Державну реєстрацію договорів оренди, укладених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» проведено 24.01.2017, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладали з відповідачем договори оренди на 49 років та не підписували їх, а тому оскаржувані договори оренди не відповідають внутрішній волі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , фактично є неукладеними. Однак, як вбачається з листа від імені ОСОБА_1 від 10.03.2017, який надійшов ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» , неукладені з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договори на час розгляду є зареєстрованими. Посилаючись на вищевикладене, просили суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 28.07.2006 p., кадастровий № НОМЕР_4 площею 3,9606 га, що належить на праві власності ОСОБА_2 , який 09.02.2010р. зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за №02 та скасувати його державну реєстрацію; витребувати земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_4 площею 3,9606 га, орендовану ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та зобов`язати ОСОБА_5 усунути перешкоди ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» у користуванні вказаною земельною ділянкою; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 28.03.2006 р. кадастровий № НОМЕР_5 :001:0020 площею 3,9001 га, що належить на праві власності ОСОБА_3 , який 10.11.2008 р. зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 76 та скасувати його державну реєстрацію; витребувати земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_6 площею 3,9001 га, орендовану ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ТОВ «Агрофірма ім. Котовського» у користуванні вказаною земельною ділянкою, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 29 січня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 28.07.2006, кадастровий № НОМЕР_7 0081 площею 3,9606 га, що належить на праві власності ОСОБА_2 , який 09.02.2010 зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за №02 та скасувати його державну реєстрацію.

Витребувано земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_4 площею 3,9606 га, орендовану ТОВ «Агрофірма ім.Котовського» з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ТОВ «Агрофірма ім.Котовського» у користуванні вказаною земельною ділянкою.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 28.03.2006, кадастровий № НОМЕР_8 :0020 площею 3,9001 га, що належить на праві власності ОСОБА_3 , який 10.11.2008 зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за №76 та скасувати його державну реєстрацію.

Витребувано земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_6 площею 3,9001 га, орендовану ТОВ «Агрофірма ім.Котовського» з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ТОВ «Агрофірма ім.Котовського» у користуванні вказаною земельною ділянкою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма ім.Котовського» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2880 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма ім.Котовського» витрати, пов`язані з проведенням судових почеркознавчих експертиз на загальну суму 12 355,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма ім.Котовського» 29 450 грн. компенсації витрат на правничу допомогу, понесену у зв`язку з розглядом цивільної справи № 328/1283/17.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги та відхилив письмові докази, такі як, договори оренди між ним та позивачами, розписки про отримання орендної плати наперед, державні акти на ім`я позивачів та відомості з Дерджгеокадастру про реєстрацію вказаних договорів, вказавши, що ці договори не підписували відповідачі та послався на висновки почеркознавчих експертиз, які не можуть мати для суду заздалегідь встановленої сили.. Крім того, зазначає, що експертизи проведені з порушеннями Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Експертом використано документи сумнівного походження, достовірність авторства підписів на яких, судом не встановлена. Також скаржник в апеляційній скарзі посилається на пропуск позивачами строку позовної давності.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2019 року апеляційне провадження у справі відкрито та надано учасникам справи надати строк для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 05 червня 2019 року.

Адвокат Боганова О.І., яка діє в інтересах позивачів, 05 липня 2019 направила до Запорізького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, тобто за межами встановленого строку.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 19 червня 2019 року не відбувся та був відкладений в порядку задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6 про його відкладення через хворобу, копія довідки лікарняного додавалась (Том 2, а.с. 239).

У судове засідання 10 липня 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 повторно не з`явились.

09.07.2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеної на 10.07.2019 року, оскільки він перебуває на амбулаторному лікуванні в КНП «Токмацький центр первинної медико-санітарної допомоги» ТМР від 08.07.2019 року, на підтвердження чого надав довідку з якої вбачається, що з 08.07.2019 року він перебуває на амбулаторному лікуванні.

Крім того, 09.07.2019 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 перебуває на амбулаторному лікуванні, та у зв`язку з тим, що в цей день ОСОБА_6 приймає участь в режимі відео конференції в Токмацькому районному судді Запорізької області по іншій цивільній справі.

Колегія розцінює це як зловживання своїми процесуальними правами відповідачем ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 могли приймати в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Крім того, з наданої представником відповідач ОСОБА_6 копії ухвали в Токмацькому районному суді Запорізькій області, вбачається, що вона приймає участь в судовому засіданні призначеному на 09 год. 50 хв. в режимі відео конференції з Запорізьким апеляційним судом.

Розгляд даної цивільної справи призначено на 10 липня 2019 року на 09 год. 40 хв., проте представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 не скористалася наданим їй процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Крім того, ОСОБА_1 не скористався правом прийняти участь у судовому засіданні через іншого представника, тому причини, вказані скаржником та його представником визнані колегією неповажними.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання сторін у цій справі відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні договори, укладені від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписані не ними, а іншою особою (особами), відсутність волевиявлення власника земельної ділянки є підставою для визнання договору недійсним з моменту його укладання.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6 , площею 3,9001 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Запорізька область, Токмацький район, Долинська сільська рада. Підставою виникнення права власності є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 , виданий 20.11.2002 Токмацькою райдержадміністрацією, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 67896505 від 13.09.2016р.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 , площею 3,9606 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Запорізька область, Токмацький район, Долинська сільська рада. Підставою виникнення права власності є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_10 , виданий 06.06.2005 Токмацькою райдержадміністрацією, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 66330636 від 22.08.2016 р.

10 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма імені Котовського» укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до цього договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Долинської сільської ради Токмацького району Запорізької області (кадастровий номер НОМЕР_6 ), загальною площею 3,9001 га, у тому числі 3,9001 га ріллі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 159596,90 грн. Договір укладено на 15 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, що підтверджується відповідним договором.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано, орендарем зазначено ТОВ «Агрофірма імені Котовського», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 78980167 від 27.01.2017р.

07 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма імені Котовського» укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до цього договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Долинської сільської ради Токмацького району Запорізької області (кадастровий номер НОМЕР_4 ), загальною площею 3,9606 га, у тому числі 3,9606 га ріллі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 159596,90 грн. Договір укладено на 15 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, що підтверджується відповідним договором.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано, орендарем зазначено ТОВ «Агрофірма імені Котовського», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 78979249 від 27.01.2017 року.

Відповідно до висновку судової-почеркознавчої експертизи №639-17 від 28.03.2018, проведеної за клопотанням представника позивачів ОСОБА_7 , експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис, виконаний від імені ОСОБА_2 та розміщеного в договорі оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_4 , площею 3,9606 га, укладеного 28.07.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.02.2010 за № 02, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (т.1 а.с.245-254).

Відповідно до висновку судової-почеркознавчої експертизи №320-18 від 07.08.2018, проведеної за клопотанням представника позивачів ОСОБА_7 експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис, виконаний від імені ОСОБА_3 в договорі оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_6 , площею 3,9901 га, укладеного 28.03.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.11.2008 за № 76, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою (т.2 а.с.28-34).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обгрунтвоаного висновку про те, що експертизи, за результатами яких складено саме вказані висновки, проведені у відповідності з принципами об`єктивності та повноти експертного дослідження, визначеними ст.3 Закону України «Про судову експертизу», а також приписами ст.102 ЦПК України, самі висновки є повними, чіткими та конкретними.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що вказані експертизи проведені з порушеннями законодавства України, є безпідставними. Зазначені висновки експерта скаржником спростовані не були.

За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. А згідно з ч.3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на зазнане, судом вірно встановлено, що підписи сторін є обов`язковим реквізитом договору, укладеного в письмовій формі, який відображає волевиявлення сторін на укладення такого договору.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Отже, визначальним для договору оренди землі є форма договору, яка включає і підпис сторони договору.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи власниками земельних ділянок кадастровий № НОМЕР_4 , площею 3,9606 га та кадастровий № НОМЕР_6 , площею 3,9001 га відповідно, згоди на їх оренду не надавали, договори оренди зазначених земельних ділянок з відповідачем не укладали, підписи в договорах оренди вчинений не ними, а іншими особами, що свідчить про відсутність волевиявлення учасників зазначених правочинів, яке має бути вільним і відповідати їх внутрішній волі.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що договір оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_11 :002:0081 площею 3,9606 га, укладений 28.07.2006 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений за відсутності волевиявлення орендодавця, а тому є недійсним на підставі частин 1,3 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України. Договір оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_3 0020 площею 3,9001 га, укладений 28.03.2006 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який укладений за відсутності волевиявлення орендодавця, також є недійсним на підставі частин 1,3 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України.

За приписами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ч.2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З огляду на те, що спірні договори, укладені від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підписані не ними, а іншою особою (особами), відсутність волевиявлення власника земельної ділянки, суд дійшов вірного висновку про те, що вказане є підставою для визнання договору недійсним з моменту його укладання (ст.ст.203,215 ЦК України).

Оскільки вищезазначені договори оренди підлягають визнанню недійсними, враховуючи те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України), суд дійшов правильного висновку про те, що похідні вимоги про скасування державної реєстрації зазначених договорів у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» підлягають задоволенню.

Оскільки відповідно до абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, право власності позивачів на зазначені земельні ділянки підтверджено відповідними документами, тому позовні вимоги щодо витребування зазначених земельних ділянок у відповідача та зобов`язання відповідача усунути перешкоди ТОВ «Агрофірма ім.Котовського» у користуванні вказаними земельними ділянками також є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали від відповідача орендну плату за користування їх земельними ділянками, оскільки скаржником на підтвердження зазначених обставин не було надано належних доказів, оскільки з розписок про отримання грошових коштів ОСОБА_2 25 жовтня 2006 року та ОСОБА_3 25 жовтня 2006 року не вбачається достатньої інформації про підстави видачі грошових коштів позивачам, а саме, що грошові були видані позивачам саме на виконання оспорюванних договорів оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_4 площею 3,9606 га від 28.07.2006 та оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_6 площею 3,9001 га від 28.03.2006 відповідно.

З огляду на зазначене, факт отримання орендодавцями плати за користування землею не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності також не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дізналися про порушення своїх прав, тобто про наявність спірних договорів оренди, лише у 2016 році, при укладенні договорів оренди належних їм земельних ділянок з ТОВ «Агрофірма ім. Котовського», що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є початком перебігу позовної давності. Посилання відповідача на те, що початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірних договорів оренди, оскільки позивачі отримували плату за користування землею, суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Крім того, 08 липня 2019 року на адресу Запорізького апеляційного суду надійшла заява ТОВ «Агрофірма ім.. Котовського» в особі адвоката Боганової О.І. про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в апеляційному суді. Просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма ім.. Котовського» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5971,74 грн., які складаються з наступного:

-складання відзиву на апеляційну скаргу адвокатом 1200 грн.;

-відрядження 19.06.2019 року до Запорізького апеляційного суду та участь адвоката в судовому засіданні 2000 грн.;

-19.06.2019 року транспортні витрати Бердянськ-Запоріжжя-Бердянськ склали 385,74 грн.;

-аванс 10.07.2019 року відрядження до м. Запоріжжя та участь адвоката у судовому засіданні Запорізького апеляційного суду;

-транспортні витрати Бердянськ-Запоріжжя-Бердянськ склали 386 грн.;

Відповідно до ч.1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони, тобто сам позивач та відшкодування таких витрат у разі задоволення позову за рахунок іншої сторони, законом не передбачено.

Враховуючи викладене, вимоги позивача ТОВ «Агрофірма ім.. Котовського» в частині стягнення з відповідача на їх користь понесених витрат щодо участі адвоката у розгляді справи, зокрема, що пов`язані з переїздом з іншого населеного пункту та витрат на відрядження, які складаються з: відрядження 19.06.2019 року до Запорізького апеляційного суду та участь адвоката в судовому засіданні 2000 грн.; 19.06.2019 року транспортні витрати Бердянськ-Запоріжжя-Бердянськ склали 385,74 грн.; аванс 10.07.2019 року відрядження до м. Запоріжжя та участь адвоката у судовому засіданні Запорізького апеляційного суду; транспортні витрати Бердянськ-Запоріжжя-Бердянськ склали 386 грн. - не підлягають задоволенню. Крім того, представник позивача не був позбавлений можливості приймати участь в судових засіданнях в режимі відео конференції.

Вимоги заяви щодо стягнення з відповідача витрат понесених за складання відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 2000 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2019 року апеляційне провадження у справі відкрито та надано учасникам справи надати строк для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 05 червня 2019 року. Адвокат Боганова О.І., яка діє в інтересах позивачів, 05 липня 2019 направила до Запорізького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, тобто за межами встановленого строку, тому не може бути прийнятий судом до уваги.

З огляду на зазначене, не підлягають відшкодування витрати пов`язанні зі складанням відзиву, оскільки його подано за межами встановленого строку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні клопотання представника позивача про розподіл судових витрат слід відмовити повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 29 січня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2019 року.

Головуючий

Судді: