Справа № 127/6915/19
Провадження № 22-ц/801/2133/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуСправа № 127/6915/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Дернової В. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено12 липня 2019 року,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 грудня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначив, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 190000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 17 лютого 2019 року виникла заборгованість у розмірі 202201.03 грн за тілом кредиту.

Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 вказану суму заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 12 грудня 2017 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 грудня 2017 року у розмірі 202 201,03 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3033,02 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь банку.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку борг в сумі 106 420, 07 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не вказано під який відсоток отримано кредит в сумі 190000 грн відповідачем. Окрім цього, позивач просить стягнути 202201,03 грн, тоді як відповідачем отримано кредит 190000 грн. В позовній заяві не міститься обґрунтування про збільшення ліміту по картці. Витяг з умов та правил надання банківських послуг, затверджені наказом, який не завірений належним чином.

Зазначається, що відповідачем здійснено погашення кредиту в сумі 83579,93 грн., а тому сума боргу по тілу кредиту становить 106420,97 грн 9,93=106420,97), але суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув, а також не врахував, що договором не передбачено комісії, однак Банк списував сплачені відповідачем кошти на її погашення.

У судовому засіданні представник позивача Ткач Ю . А . заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

12 грудня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 190000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік (пільговий період) та у розмірі 3,1 % в місяць, 37,2 % на рік (після закінчення пільгову періоду) на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 17 лютого 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 202201.03 грн за тілом кредиту.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 202 201, 03 грн, яка підлягає стягненню з нього на користь банку.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблений за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 202201,03 грн за кредитним договором № б/н від 12 грудня 2017 року. На підтвердження заборгованості по тілу кредиту позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 17 лютого 2019 року /а.с. 6-7/, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку віл 17 грудня 2017 року /а.с. 8/, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, витяг з Тарифів /а.с. 9-28/; виписку по рахунку № НОМЕР_1 /а.с. 84-88/.

Перевіряючи обґрунтованість наданого позивачем розрахунку по тілу кредиту, колегія суддів враховує наступне.

У відповіді на відзив АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 190000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік (пільговий період) та у розмірі 3,1 % в місяць, 37,2 % на рік (після закінчення пільгову періоду) на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Розмір процентної ставки встановлено Банком відповідно до Тарифів. /а. с. 76-80/.

Разом з тим, в анкеті-заяві від 12 грудня 2017 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії та строку кредитування.

Позивачем не надано доказів, що Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку відповідачем підписувалися та він з ними був ознайомлений. У той же час, відповідач заперечує факт ознайомлення його позивачем з Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку та їх підписання.

Роздруківка із сайту, надана позивачем, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, зроблено правовий висновок, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів, за несвоєчасне погашення кредиту, строк повернення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому суд апеляційної інстанції вважає, що аргументи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості по тілу кредиту зазначений позивачем в розрахунку є необґрунтованим, заслуговують на увагу.

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредиту та виписку по рахунку № НОМЕР_1 надану позивачем та відповідачем /а.с. 59-69/ судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на 02.04.2018 року заборгованість відповідача за кредитом становила 154578,21 грн., в зазначену суму позивачем включено також плату за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в сумі 4647.84 грн, проценти за користування кредитним лімітом 0,85 грн., комісію за обслуговування карти за 03/2018 в сумі 400 грн, відтак фактично без врахування процентів та комісії, нарахованих позивачем, сума боргу (фактичних коштів, які були знятті та не погашення відповідачем) становила 149529,52 грн..

Відповідно до виписки по рахунку за період з 03.04.2018 року по 03.04.2019 року (суд враховує зазначений період, оскільки після 17 лютого 2019 року «дати станом на яку позивач просить стягнути борг по тілу кредиту» відповідачем не здійснювалося погашення заборгованості, однак саме цей період зазначений у виписці по рахунку) сума витрат, що зазначена позивачем, по карті становить 210455,37 грн., з них : відсотки за користування кредитним лімітом становлять 74199,87 грн., відсотки нараховані за овердрафт 2563,41 грн., комісія за обслуговування 4800 грн., щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка» 45627,78 грн., щомісячний платіж за сервісом Оплата частинами 11888,30 грн, інші фактичні витрати здійснені позивачем по картці 71376,01 грн..

Таким чином, фактично позивачем здійснено витрати по картці за період з 03.04.2018 року по 03.04.2019 року в сумі 128892,09 грн (45627,78+71376,01+11888,30), без врахування відсотків та комісії, яка включена в суму боргу зазначену у виписці 81563,28 грн (74199,87+2563,41+4800).

Виходячи з наведеного, з урахуванням суми боргу станом на 02.04.2019 року в сумі 149529,52 (зазначена сума становить фактичні витрати без нарахованих відсотків та комісії) та боргу за період з 03.04.2018 року по 03.04.2019 року в сумі 128892,09 (зазначена сума становить фактичні витрати без нарахованих відсотків та комісії), розмір фактичних витрат здійснених відповідачем по картці становить 278421,61 грн. (149529,52 + 128892,09), це та сума коштів, які були зняті відповідачем з картки.

Враховуючи те, що позивачем за період з 03.04.2018 року по 03.04.2019 року (період зазначений у виписці наданій сторонами а.с. 59) здійснено погашення боргу в сумі 104960,25 грн., тому сума боргу по тілу кредиту становить 173461,36 грн. (розрахунок 278421,61 - 104960,25).

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем визначено суму боргу по тілу кредиту в сумі 202201,03 грн необґрунтовано, оскільки перевіряючи обґрунтованість наданого позивачем розрахунку та виписки по карті встановлено, що кошти, які вносилися відповідачем на погашення кредиту зараховувалися позивачем в першу чергу в рахунок погашення процентів та комісії, розмір яких відповідачем не погоджувався.

Крім того, в анкеті-заяві від 17 грудня 2017 року /а.с. 8/ процентна ставка не зазначена, відсутні й умови, порядок і підстави зміни процентної ставки, при цьомувідповідачем заперечується факт ознайомлення з умовами кредитування /а.с. 80/.

Окрім цього, зі змісту розрахунку наданого позивачем видно, що розмір процентної ставки з 21.05.2018 року було збільшено позивачем в односторонньому порядку до 74,40 %.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів того, що з Умовам та Правилам надання банківських послуг, Правилам користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідач був ознайомлений та ним вони підписані, а відтак й правомірність дій щодо нарахування відсотків та комісії, які були стягнуті позивачем за рахунок коштів, які вносив відповідач на погашення заборгованості по кредиту.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що в анкеті-заяві підписаній сторонами не зазначено строк повернення кредиту.

Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_5 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 173461,36 грн. у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Позивачем недоведено правомірність здійснення ним зарахування коштів, які вносилися відповідачем, в рахунок погашення відсотків та комісії за кредитним договором.

Відповідно до пунктів 1 - 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 12 грудня 2017 року в сумі 173461,36 грн. за тілом кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем здійснено погашення кредиту в сумі 83579,93 грн., а тому сума боргу по тілу кредиту становить 106420,97 грн 9,93=106420,97), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наданими сторонами доказами щодо розміру коштів, які вносилися на погашення відповідачем боргу по кредиту та розміру фактичних витрат здійснених з картки відповідачем.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункт в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (розрахунок 173461,36 х 100 : 202201,03 (ціна позову) = 85,79 %), а саме за подання позовної заяви в розмірі 2602,03 грн. (3033,02 х 85,79 % = 2602,03) (а. с. 1).

А також з АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 646,74 грн пропорційно до задоволеної частини скарги (розрахунок 67041,29 (задоволена частина з оспорюваної частини рішення) х 100 % : 95780,86 (оспорювана частина рішення) = 69,99 %; 100 - 69,99% = 30,01%; 2155,07 х 30,01 % (задоволена частина апеляційної скарги) = 646,74) (а.с. 138).

За змістом частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» розмір витрат по сплаті судового збору в сумі 1955,29 грн, що становить різницю між судовим збором, які сторони мали сплатити одна одній (розрахунок 2602,03 (витрати понесені позивачем) - 646,74 (витрати понесені відповідачем) = 1955,29 грн.)

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № б/н від 12 грудня 2017 року у розмірі 173461 (сто сімдесят три тисячі чотириста шістдесят одна) гривня 36 копійок.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1955 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 29 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. П. Рибчинський

Підпис Т. О. Денишенко

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.