ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

8 липня 2019 року

м. Харків

справа № 642/4404/17

провадження №22-ц/818/2393/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

інші учасники справи:

треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Бондаренка В.В.,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунальне підприємство (КП) «Жилкомсервіс», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому на праві спільної часткової власності належить 13/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири 140,4 кв.м., житлова 93,8 кв.м), що підтверджується дублікатом свідоцтва право власності на житло, виданого 27.12.1999 ЦПДЖФ Управління комунального майна та приватизації виконкому Харківської міської ради, реєстраційний № 4-99- 1512745. Поверхом вище знаходиться АДРЕСА_4 , яка згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.02.2015 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (1/4 частина), ОСОБА_3 (1/2 частина) та неповнолітньому ОСОБА_6 (1/4 частина). В указаній квартирі зареєстровані та фактично мешкають ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 Протягом тривалого часу мешканці АДРЕСА_4 неналежним чином користуються своїм житлом, не приймають заходів для його утримання, що призводить до регулярного залиття квартири позивача. Так, залиття відбувалось 21.03.2016, 21.05.2016, 07.08.2016, 07.09.2016, 11.09.2016, 10.11.2016, 12.11.2016, 16.11.2016, 10.12.2016, 22.12.2016, 09.01.2017. Факти залиття та пошкоджень підтверджуються актами, що складені в довільній формі та підписані усіма сусідами, власники АДРЕСА_4 відмовились від їх підписання. З приводу фіксування факту залиття та складання акту залиття типової форми, передбаченої Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держкомітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005, позивач неодноразово звертався до начальника дільниці №27 КП «Жилкомсервіс», однак в складанні таких актів йому було відмовлено, що підтверджується відповідними заявами та листами-відповідями. Отже, додані до позову акти довільної форми є належними та допустимим доказами на підтвердження фактів залиття квартири ОСОБА_1 та пошкодження його майна. Неодноразове залиття його квартири мешканцями АДРЕСА_4 призвело до пошкодження житла позивача. Відповідні пошкодження зафіксовані наданими актами про залиття та Звітом про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна, №У102/17 від 03.03.2017, складеного ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ». За результатами обстеження квартири ОСОБА_1 експертом виявлені масові пошкодження штукатурного покриття, випадання фрагментів штукатурки, грибок на стелі та стінах в кухні і туалеті. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна, вартість відновлювального ремонту належного позивачу житла з урахуванням зносу становить 9310 грн 77 коп. Вартість проведеного ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ» оцінювання склала 1 500 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №15 від 01.03.2017. Таким чином, загальний розмір спричиненої позивачу в результаті залиття квартири матеріальної шкоди становить 10 810 грн 77 коп. Крім того, протиправними винними діями відповідачів ОСОБА_1 спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна через неодноразові залиття, було порушено звичний спосіб життя, побуту, він вимушений мешкати в непридатних умовах (в квартирі - вологість, неприємний запах, пліснява), приймати заходи для захисту своїх прав, звернення до різноманітних установ, суду, для ремонту житла, витрачати на це додаткові кошти, в той час, коли відповідачі жодних дій з добровільного відшкодування шкоди, проведення ремонту не вчиняють. Все це спричиняє позивачу сильні душевні хвилювання, переживання, дискомфорт, погіршують настрій та спокій. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінив у 30 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем та його представником не надано суду доказів того, що залиття належної ОСОБА_1 квартири відбулося з вини відповідачів, і як наслідок, на них має бути покладена відповідальність за спричинену шкоду. Розмір завданої шкоди не підтверджений належними доказами, не конкретизовано які саме пошкодження та розмір шкоди завдано кожним залиттям. Надані ОСОБА_1 . акти про залиття не відповідають вимогам «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом №76 від 17.05.2005 держкомітету України з питань ЖКГ, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за №927/11207, у зв`язку з чим не можуть бути належними та достатніми доказами залиття квартири ОСОБА_1 в указанім ним у позові дати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) щодо законності та обґрунтованості, містить суперечливі та протиправні висновки, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що у деліктних (недоговірних) правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у заподіянні шкоди, а позивач повинен довести лише наявність шкоди та її розмір. Зазначає, що неодноразово звертався до начальника дільниці № 7 КП «Жилкомсервіс», однак у складанні акту залиття типової форми, передбаченої Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держкомітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005, йому було відмовлено. Тому вважає, що надані ним акти довільної форми є належними доказами на підтвердження фактів залиття його квартири та пошкодження майна апелянта. Крім того, зазначає, що протиправними винними діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням майна, порушено звичайний спосіб життя позивача, побуту, що спричиняє апелянту сильні душевні хвилювання.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: квартира АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 61-62).

Згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 27.12.1999 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 13/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.41-42).

На підтвердження залиття квартири АДРЕСА_1 протягом 2016-2017 років позивачем суду були надані акти від 21.03.2016, 21.05.2016, 07.08.2016, 07.09.2016, 11.09.2016, 10.11.2016, 12.11.2016, 16.11.2016, 10.12.2016, 22.12.2016, 09.01.2017. Вказані акти складені за підписом ОСОБА_1 та його сусідів - мешканців будинку АДРЕСА_1 за відсутності власників та/або мешканців АДРЕСА_4 в зазначеному будинку(т.1 а.с.5-15).

03.03.2017 товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «ПРОЕКСПЕРТ» склало звіт №У102/17 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна, згідно якого розмір матеріального збитку, завданого власнику 13/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , дорівнює 9 300 грн (т.1 а.с.16-60).

При цьому, у звіті зазначено, що в якості дати події для здійснення оцінки 09.01.2017 було прийнято на підставі даних, наданих ОСОБА_1 , і підтверджується актом обстеження №б/н від 09.01.2017. На підставі наданих Замовником відомостей (актів про залиття) оцінювач робить висновок, що залиття квартири відбувалися багато разів протягом тривалого часу. Відокремити збиток, нанесений конкретним фактом залиття, від шкоди, завданої іншими подіями, не можливо, тому всі оціночні процедури проводяться за станом на дату обстеження, а величина матеріального збитку визначається в рамках даної роботи, відповідає величині матеріальних збитків, завданих власнику зазначеного об`єкта нерухомості усіма подіями з моменту першого із зазначених подій 21.03.2016 до моменту крайньої події, що відбулася 09.01.2017.

Згідно наданої позивачем довідки з КП «Жилкомсервіс» № 6457/2/07-05 від 27.03.2017 у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с.68).

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2ст.77 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст.80 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) (надалі Правила) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У частині першій статті 60 ЦПК України в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Вказані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у цивільній справі № 643/19078/15-ц.

Разом з тим, обов`язок доведення факту залиття квартири покладено на позивача. Зокрема, останній до матеріалів позовної заяви має додати комісійний акт, складений за участю представників обслуговуючої організації, яким би було зафіксовано сам факт затоплення, а також докази причин затоплення та розміру завданих збитків.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 у справі № 6-2125цс16.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині відсутності у нього обов`язку доводити вину відповідачів у заподіянні йому матеріальної шкоди. Разом з тим, у позивача є обов`язок довести сам факт залиття належними та допустимими доказами, а саме актом про залиття, складеним відповідно до Правил. ОСОБА_1 таких актів про залиття належної йому квартири 21.03.2016, 21.05.2016, 07.08.2016, 07.09.2016, 11.09.2016, 10.11.2016, 12.11.2016, 16.11.2016, 10.12.2016, 22.12.2016, 09.01.2017 не надав. Відмов КП «Жилкомсервіс» скласти комісійні акти про залиття квартири АДРЕСА_4 за вказаними датами також не надано.

Тому вірно встановивши недоведеність заподіяння ОСОБА_1 шкоди залиттям квартири АДРЕСА_4 , суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 матеріальної шкоди.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

Оскільки завдання ОСОБА_1 матеріальної шкоди неправомірними діями відповідачів судом не встановлено, підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 8 липня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний