Справа № 510/834/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.19 року Ренійський районний суд Одеської області У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки про визнання права власності на нерухоме майно у вигляді: житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , земельної ділянки, цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельної ділянки, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, площею 0,0430 га, кадастровий номер НОМЕР_2 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі - продажу, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договори. Однак на момент укладення договору відповідачки не було правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких розташований житловий будинок, отримала вона їх лише 30.12.2010 р., тому придбане нею майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що вона є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивачка просить задовольнити її позовні вимоги.

Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка по справі, у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія нотаріально не посвідченого договіру купівлі - продажу від 05.12.2008 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , з земельними ділянками на яких він розташований; розписка ОСОБА_2 про отримання грошей від ОСОБА_1 за житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , з земельними ділянками на яких він розташований від 05.12.2008 р.; копія свідоцтва про шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , прізвище дружини після укладення шлюбу - « ОСОБА_6 »; копія договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 від 14.02.2001 р.; технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , самочинних споруд не має, власник ОСОБА_2 ; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.10.2008 р.; копія державного акту на право на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 від 30.12.2010 р., власник ОСОБА_2 ; витяги з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.04.2019 р.; копія державного акту на право на земельну ділянку площею 0,0430 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , серії НОМЕР_4 від 30.12.2010 р., власник ОСОБА_2.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 08.12.2008 р. позивачка домовилась із відповідачкою про покупку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , з земельними ділянками на яких він розташований. В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивачка передала відповідачці гроші, що підтверджується розпискою відповідачки, а остання передала ключі від будинку.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачка через деякий час запропонувала відповідачці привести домовленість у відповідності до вимог закону, на що відповідачка повідомила, що не може це зробити, так як на момент укладення договору в неї не було правовстановлюючих документів на земельні ділянки, та взяла на себе зобов`язання оформити правовстановлюючі документи на своє ім`я. Через деякий час позивачка дізналась про закінчення процедури оформлення права власності на земельні ділянки та запропонувала відповідачці посвідчити укладений договір у нотаріальному порядку, однак відповідачка ухиляється від посвідчення, посилаючись на зайнятість та нестачу часу.

Про існування обставин, що відповідачка не є власником земельних ділянок на яких розташований житловий позивачці нічого не було відомо, оскільки на момент укладення договору купівлі - продажу відповідачка запевняла позивачку що вона є власником будинку.

Враховуючи викладені обставини, що на момент укладання договору відповідачка не мала належних оформлених документів, що підтверджують його право власності і до їх оформлення не мала права відчужувати будинок, тому придбане позивачкою майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачці передані гроші у сумі 80 000 грн., що підтверджується розпискою, а позивачці - об`єкт нерухомості. Відповідачка жодного разу не висувала вимоги щодо повернення вказаного житлового будинку, не заперечувала проти визнання права власності за позивачкою.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивачка набула право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , земельну ділянку, цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельну ділянку, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, площею 0,0430 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідачки, який вона фактично не мала права відчужувати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , земельну ділянку, цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельну ділянку, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, площею 0,0430 га, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно- задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 який в цілому складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 18,30 кв.м., житловою площею 7,70 кв. .м.; вбиральні літ. Б, огорожі 1-3, споруди - 4.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки, цільове призначення яких: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (площа 0,2500 га - кадастровий номер НОМЕР_1 ) та ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (площею 0,0430 га - кадастровий номер НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін