Ухвала

24 червня 2019 року

м. Київ

справа № 201/5097/17

провадження № 61-5373ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пилипенко Наталія Миколаївна, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2019 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2019 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 березня 2019 року визначено суддю - доповідача Пророка В. В.

Розпорядженням від 14 червня 2019 року № 702/0/226-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Пророка В. В. та на підставі подання судді від 07 червня 2019 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2019 року визначено суддю - доповідача Петрова Є. В.

Вказану касаційну скаргу подано з пропуском строку, передбаченого вимогами частини першої статті 390 ЦПК України, і до касаційної скарги додано клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, з посиланням на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду ним отримано лише 13 лютого 2019 року.

При цьому, жодних доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваної постанови апеляційного суду саме 13 лютого 2019 року до матеріалів касаційного провадження ним не додано, а лише додано супровідний лист Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року про направлення адресатам копії вказаної постанови.

Заявником також не сплачено судовий збір в порядку і розмірі, які визначені Законом України «Про судовий збір». До того ж з матеріалів касаційного провадження не убачається вартість 3/8 частини спірної квартири, що унеможливлювало перевірку розміру судового збору, який підлягає сплаті за вимоги саме майнового характеру, відповідно до Закону України «Про судовий збір». В скарзі не зазначено адресу електронної пошти ОСОБА_1 , та не вказано про її відсутність.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2019 року визнано неповажними зазначені відповідачем підстави для поновлення строку, касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків, зокрема, необхідно було зазначити поважні підстави для поновлення пропущеного строку та надати належні докази.

На виконання ухвали суду, ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду квитанцію про сплату судового збору за подання вказаної касаційної скарги разом із ксерокопією звіту про оцінку майна, заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, у якій повторно зазначив обставини ідентичні тим, які перевірялись та визнані неповажними судом касаційної інстанції. Жодних інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження заявник не зазначив та належних та допустимих доказів не надав.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року)».

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи те, що касаційну скаргу подано більше ніж через півтора місяці після закінчення строку на касаційне оскарження, а зазначені заявником причини пропуску строку нічим не підтверджені і не зумовлені особливими і непереборними обставинами, вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними, а тому суд не може вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2019 року необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пилипенко Наталія Миколаївна, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власностівідмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Є. В. Петров