Справа № 633/438/18
провадження №2/633/34/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року смт. Печеніги

Печенізький районний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Печеніги цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Печенізького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Печенізького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за заповітом.

З урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за ним право власності на гараж, який знаходиться за адресою: смт. Печеніги, вул. Богдана Хмельницького, 16/25, що підтверджується технічним паспортом на гараж від 18 серпня 2016 року в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 10 травня 2018 року у смт. Печеніги.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він не має змоги оформити свої права на спадщину, оскільки за життя його мати не оформила спадкові права на гараж та на вказаний гараж не було отримано правовстановлюючого документу.

Позивач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, але надав до суду заяву, в якій просив суд справу слухати за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але надав до суду заяву , в якій просив суд справу слухати за його відсутності, позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник Відповідача Печенізької селищної ради Харківської області, в судове засідання не з'явився, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, до суду подали заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності.

Третя особа - Приватний нотаріус Печенізького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Суд вважає, що оскільки учасники справи належним чином повідомлялися про розгляд справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, тому є доцільним розглядати дану цивільну справу за їх відсутності.

Дослідивши надані Позивачем письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що вимоги Позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, та підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов враховуючи наступне.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

10 травня 2018 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ №634759, виданим 15 травня 2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області. (а.с.5)

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді гаража, який знаходиться за адресою: смт. Печеніги, вул. Богдана Хмельницького, 16/25.

Вказаний гараж померла успадкувала після смерті свого чоловіка, ОСОБА_6, який помер 22 червня 2017 року. (а.с.4)

ОСОБА_4 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак фактично її прийняла, так як постійно проживала та була зареєстрована з чоловіком за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.3)

Позивач вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_4. (а.с.2)

Однак, він не має змоги оформити свої права на спадщину, оскільки за життя його мати не оформила спадкові права на гараж та на вказаний гараж не було отримано правовстановлюючого документу.

Згідно технічного паспорту від 18 серпня 2016 року на гараж, який знаходиться за адресою: смт. Печеніги, вул. Богдана Хмельницького, 16/25, він був побудований в 1983 році. (а.с.6-11)

З титульної сторінки технічного паспорту вбачається , що право власності на спірний гараж не зареєстроване.

Як вбачається з архівного витягу від 29 листопада 2018 року № 01-44/147, виданого архівним відділом Печенізької РДА Харківської області, згідно із рішенням виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області від 25 серпня 1981 року ОСОБА_6 було надано дозвіл на будівництво гаража за адресою : смт. Печеніги, вул. Богдана Хмельницького. (а.с.56)

Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на гараж.

Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІУ передбачено , що державна реєстрація прав на нерухоме майно є обовязковою. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку, до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

З узагальнення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року вбачається, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Окрім того, до введення в дію ЗК в редакції від 1990 року (до 15 березня 1991р) статтями 90,101 ЗК в редакції від 1970 р. передбачалося, що разом із правом власності на будівлю до громадянина переходило право користування земельною ділянкою, якщо будівля розташована на землях міст або селищ міського типу.

Отже, окремого рішення щодо надання земельної ділянки під будівництво, за умови правомірності будівництва, чинне законодавство, на час виникнення спірних правовідносин (гараж побудовано у 1983 році) не вимагало.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, оскільки будівництво гаража за адресою : смт. Печеніги, вул. Богдана Хмельницького, 16/25 ОСОБА_6 проводилось за наявності дозволу, виданого компетентними органами, в технічному паспорті відсутні дані, що дане будівництво є самочинним, а чинне на той час законодавство не вимагало обовязкової реєстрації нерухомого майна, то вважаємо, що вимоги Позивача є законними.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, - визнання права.

За пунктом 3 розяснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно змісту ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, право Позивача на гараж в порядку спадкування за заповітом, є невизнаним, що дало Позивачу право в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

На підставі викладеного та враховуючи, що позивачу з незалежних від нього причин відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ніхто, крім нього на спадщину не претендує і він бажає її прийняти, обраний ним спосіб захисту прав є належно обраним, то вважаємо за можливе визнати за Позивачем право власності на спадкове майно, а саме право власності на гараж .

Згідно з позицію Верховного Суду в Постанові №557/1209/16-ц від 10 жовтня 2018 року вказано, що право власності на зведену до 03.08.2004 нерухомість набувається в порядку, який існував на час її будівництва, а не виникає у звязку з державною реєстрацією. У вказаній справі мова йде саме про гараж.

Суд не стягує судові витрати з відповідача в звязку з заявою позивача про покладення даних витрат на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. 14 Конституції України, ст. ст. 16, 328 ЦК України, ч. 3 ст. 211, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Печенізького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за заповітом - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на гараж, який знаходиться за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вул. Богдана Хмельницького, 16/25, що підтверджується Технічним паспортом на гараж від 18 серпня 2016 року в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 10 травня 2018 року у смт. Печеніги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.А. Смирнов