Дата документу 04.07.2019 Справа № 331/4904/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4904/15 Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М. В. провадження № 22-ц/807/1554/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Крилової О.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Бердянська державна нотаріальна контора про стягнення суми боргу зі спадкоємців кредитора за договором позики шляхом звернення стягнення на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як спадкоємців померлого боржника про стягнення суми боргу за договорами позики шляхом звернення стягнення на успадковане нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що 07.08.2012 року та 14.06.2012 року між ним та ОСОБА_6 , що мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , було укладено письмові договори позики грошових коштів на загальну суму 120 500 (сто двадцять тисяч п`ятсот) доларів США. При укладенні вказаних договорів він з ОСОБА_6 домовились про те, що за кожним з договорів позичальник бере в борг суму терміном на 3 роки. Кошти були передані ОСОБА_6 одночасно з підписанням кожного з договорів позики у присутності свідка. Вказані грошові кошти необхідні були ОСОБА_6 для будівництва на належній йому земельній ділянці комплексу для відпочинку на морі, облаштування номерів, придбання меблів, тобто, як вказував позивач, для здійснення ним підприємницької діяльності.

За умовами вказаних договорів термін їх дії закінчувався у 2015 році, але своїх зобов`язань за договорами позики ОСОБА_6 не виконав, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на все належне йому майно, частину якої прийняла за заповітом ОСОБА_4 . Також було з`ясовано, що ОСОБА_6 під час укладення договорів позики перебував у шлюбі з ОСОБА_7 , яка померла раніше від нього - ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а тому остання як дружина мала 1/2 частку у майні подружжя та по боргових зобов`язаннях, оскільки кошти в позику брались в інтересах сім`ї. Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняли її чоловік ОСОБА_6 та її син ОСОБА_5 , який також вказаний відповідачем.

Позивач вказував, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зобов`язані повернути позичені померлим ОСОБА_6 грошові кошти як спадкоємці, що прийняли спадщину, а сума боргу становить 120.000 доларів США, що в перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ станом на момент пред`явлення цього позову складає 2 654 100 грн. (120 000 х 22,1175 = 2 654 100).

З`ясувавши, що до успадкованого майна входить житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 позивач в подальшому уточнив позов. Просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь заборгованість за договорами позики від 07.08.2012 року та 14.06.2012 року в сумі 2 654 100,00 грн. шляхом звернення стягнення на жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики від 07.08.2012 року та 14.06.2012 року в сумі 1 990 575,00 грн. шляхом звернення стягнення в межах належних ОСОБА_4 ѕ часток у праві власності на земельну ділянку, кадастровий № НОМЕР_1 , та ѕ часток на житловий будинок, які розташовані по АДРЕСА_1 , зі спорудами, які знаходяться на цій ділянці, а саме: А - жилий будинок, а - сіни, до а - козирок, до А - козирок, К - госп. Будівля, над К - Мс. Мансарда, Ж-вбиральня, 3 - душ, Л- госп. будівля, В - над Л Літ. Кухня, М - вхід до літ кухні, до л - сходи, до л - ґанок, до Мс. - балкон козирок, до К - ґанок, м1 - паркан, до мЗ - паркан, л- 2 ворота, 1 - замощення, до В - балкон.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики від 07.08.2012 року та 14.06.2012 року в сумі 663 525,00 грн. шляхом звернення стягнення в межах належної ОСОБА_5 1/4 частки у праві власності на земельну ділянку, кадастровий № НОМЕР_1 , та ј частки на жилий будинок, які розташовані по АДРЕСА_1 , зі спорудами, які знаходяться на цій ділянці, а саме: А - жилий будинок, а - сіни, до а - козирок, до А - козирок, К - госп. Будівля, над К - Мс. Мансарда, Ж-вбиральня, 3 - душ, Л- госп. будівля, В - над Л Літ. Кухня, М - вхід до літ кухні, до л - сходи, до л - ґанок, до Мс. - балкон козирок, до К - ґанок, м1 - паркан, до мЗ - паркан, л- 2 ворота, 1 - замощення, до В - балкон.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 як особа, яка не приймала участі у справі, у порядку статті 352 ЦПК України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзиву учасниками справи на апеляційну скаргу не надано, що не є перешкодою у відповідності до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України для апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_5 , будучи повідомленим про час, день та місце розгляду справи, до судового засідання апеляційного суду повторно не з`явився, проживаючи у Російській Федерації, надавши письмові пояснення, в яких підтримує апеляційну скаргу. Також висловив свою незгоду з рішенням суду в частині задоволення позову відносно нього як відповідача, але апеляційну скаргу на рішення суду в цій частині ним не подано.

ОСОБА_4 надсилались судові повістки за відомою суду адресою, які повертались без вручення із зазначенням про «закінчення терміну зберігання», інших засобів зв`язку суду надано не було.

За вказаних обставин колегія розглянула справу у відсутності відповідачів.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апеля-

нта ОСОБА_1 - адвоката Ящук О.В., яка підтримала апеляційну скаргу та не підтримала подане раніше клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, пояснення позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

В ході розгляду справи судом першої інстанції вивчено оригінал договору безвідсоткової цільової позики від 07.08.2012р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , копію якого надано до матеріалів справи.

Згідно з пунктами 2.1, 3, 5.1, 6.1 договору сума позики становить 60 000 дол. США. Мета надання позики позичальнику: для розрахунків за будівництво готелю. Строк повернення грошей становить 3 роки. По закінчені трирічного строку позичальник зобов`язується протягом 10 (десяти) днів повернути суму позики.

На договорі мається відмітка про фактичне передання коштів в присутності свідка ОСОБА_9 , що засвідчено його підписом.

Також судом досліджено оригінал договору безвідсоткової цільової позики від 14.06.2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , згідно з п. 1.1, 2.1, 3.1 якого сума позики становить 60 000 дол. США. Строк повернення позичальником грошей становить 3 роки. Мета надання грошових коштів позичальнику - будівництво готелю за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.1, 5.1 договору визначено, що позикодавець зобов`язується надати грошові кошти в день підписання договору без укладення додаткового договору або надання позичальником розписки. Забезпеченням виконання зобов`язань позичальником по вказаному договору є належний йому на праві власності будинок зі всіма надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

На договорі мається відмітка про фактичне передання коштів в присутності свідка ОСОБА_9 , що засвідчено його підписом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 помер, не повернувши грошових коштів за вказаними договорами позики, строк виконання за якими на день його смерті ще настав, але настав вже після смерті за договором від 07.08.2012р. - 07.08.2015р., за договором від 14.06.2012 р. - 14.06.2015р.

Як встановлено з матеріалів спадкової справи Бердянської державної нотаріальної контори № 162/2015 (індекс 02-14), відповідач ОСОБА_4 15.01.2015 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт № 2737 датований 10 грудня 2014 року. В матеріалах спадкової справи міститься копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , який укладено 20.12.2014р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Також судом встановлено, що в Бердянській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 182/2013 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_7 , 1940 р.н., яка була дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 гр. ОСОБА_6 . Після померлої гр. ОСОБА_7 до нотаріальної контори звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом син - гр. ОСОБА_5 , громадянин Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 . Згідно його заяви, мається інший спадкоємець за законом - гр. ОСОБА_6 , 1941 р.н., який є чоловіком померлої. Документи на майно померлої гр. ОСОБА_7 , спадкоємець не надав, частка її на житловий будинок АДРЕСА_1 не виділена.

Оскільки спадкоємцю ОСОБА_4 нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою державного нотаріуса Сальнік О.Ю. від 02.10.2015р. через розбіжності у написанні імені спадкодавця у договорі купівлі-продажу житлового будинку, через не виділення часток подружжя у спільному майні, через не оформлення спадщини після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ( Т. 1 а.с. 121-122), то ОСОБА_4 вирішувала питання спадкування у судовому порядку.

Ухвалою Жовтневого районного суду від 03 грудня 2015р. провадження у цій справі зупинялось до розгляду справи № 310/10037/15-ц 2/310/378/16 (Т. 1 а.с. 127).

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду (справа № 310/10037/15-ц 2/310/378/16) від 27 квітня 2016р., яке набрало законної сили 22 червня 2016 року, позов ОСОБА_4 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради, треті особи - Бердянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено частково.

Встановлено факт приналежності ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , договору купівлі-продажу від 06 вересня 1991р. житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого старшим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Мягченко С.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3421, який був укладений між ОСОБА_10 як продавцем та ОСОБА_6 як покупцем.

Визначено, що частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є рівними, тобто по 1/2 частці у кожного.

Визнано за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 3/4 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 3/4 частини земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2016р. провадження у справі відновлено ( Т. 1 а.с. 174).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 зареєструвала право власності на ѕ частки будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 право на ј частку у спадковому майні після смерті матері ОСОБА_7 документально не оформив.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

За правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у

розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Встановивши всі вищенаведені обставини та визначивши суму боргу у розмірі 120 000 доларів США у гривневому еквіваленті у розмірі 2 654 100,00 грн., суд вважав, що вимоги позивача доведені і обгрнутовані, а тому позов до спадкоємців про погашення боргу спадкодавця у визначений позивачем спосіб підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов в повному обсягу, суд вказував, що вимоги позивача про накладення стягнення на майно, яке було включене до спадкової маси після смерті ОСОБА_6 і було отримане ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в натурі, як спосіб захисту порушеного права позивача є обґрунтованим та адекватним ситуації, що склалася, і позивач вправі вимагати захисту свого права саме таким способом, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум боргу за договорами позики, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них, поза як відповідачі позов не визнали та відмовились задовольнити вимоги позивача шляхом одноразового платежу і ніяких інших домовленостей між спадкоємцями та позивачем як кредитором досягнуто не було.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що оскаржуваним рішенням порушуються його права як власника частини майна, на яке звернуто стягнення судом, але його не було залучено у справу, тому вважає, що суд безпідставно задовольнив позов ОСОБА_3 , не з`ясувавши цих обставин.

Перевіркою цих доводів встановлено, що згідно з договорами дарування частки житлового будинку та частки земельної ділянки від 01 грудня 2017 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 належні їй на праві власності ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 та ѕ частки змельної ділянки, на якій він розташований ( Т. 3 а.с. 75-76, 78-79).

ОСОБА_1 01.12.2017р. зареєстровано право власності на вказані частки нерухомого майна, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав (Т. 3 а.с. 77, 80).

Таким чином, на час ухвалення судом рішення 05.09.2018р. ОСОБА_4 вже не була власником ѕ часток у спадковому майні.

Але, ухвалюючи рішення у справі, яка розглядалась протягом трьох років, суд не пересвідчився в тому, чи залишається власником спадкового майна ОСОБА_4 .

Отже, рішення в цій частині не можна вважати законним, оскільки звернуто стягнення на майно, яке не належить відповідачу, а належить апелянту ОСОБА_1 , тому у відповідності до вимог п. 4 ч. 3 статті 376 ЦПК України в цій частині рішення підлягає скасуванню із відмовою в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_4 .

Що стосується рішення в частині задоволення позову до ОСОБА_5 , то рішення не може бути залишено без змін і в цій частині.

Так, суд взагалі не досліджував питання, в який спосіб кредитор спадкодавця заявив про свої вимоги до спадкоємців та щодо дотримання строків такої вимоги, не встановив дійсну вартість спадкового майна, не з`ясував, чи є підстави для відповідальності спадкоємця ОСОБА_7 , а не самого боржника ОСОБА_6 , за боргами останнього, з урахуванням також доводів позову, що кошти брались для підприємницької діяльності

ОСОБА_6 , а також не перевірив заперечень ОСОБА_5 проти позову.

Між тим, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути так неповноту,

оскільки справу розглянуто судом з порушенням правил виключної підсудності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Частиною 1 статті 378 ЦПКУ передбачені підстави для скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Так, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Порушення підсудності відбулось не одразу, тому суду слід було ретельно слідкувати за змінами позовних вимог позивачем, яким змінювались та доповнювались відповідачі, а також уточнювались вимоги, які впливали на підсудність справи, та враховувати зміни до цивільно-процесуального кодексу.

Зі справи вбачається, що первісно позов ОСОБА_3 був пред`явлений до відповідача ОСОБА_9 , якого позивач вважав спадкоємцем за заповітом від 12.11.2014р., про стягнення грошових коштів до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Ухвалою суду від 12 серпня 2015р. було відкрито провадження у справі. (Т. 1 а.с. 24).

В подальшому з`ясувалось, що спадкоємцем померлого боржника є ОСОБА_4 за пізніше складеним заповітом від 10.12.2014р., тому 07.10.2015р. позивач змінив відповідача з ОСОБА_9 на ОСОБА_4 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 ( Т. 1 а.с. 85), але вимоги були залишені про стягнення грошових коштів.

Але суд не вирішував питання щодо зміни підсудності справи у цей час, продовживши розгляд справи за уточненою позовною заявою до відповідача ОСОБА_4

10 травня 2016 року ОСОБА_3 остаточно уточнив позовні вимоги, визначивши двох відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який мешкає в Російській Федерації, а в прохальній частині, що способом захисту його прав є не просто стягнення грошових коштів за договорами позики з відповідачів як спадкоємців, а погашення боргів спадкодавця шляхом звернення стягення на частки спадкоємців у спадковому майні, яке є нерухомим майном ( Т. 1 а.с. 158-163).

01 червня 2017р. ОСОБА_4 було заявлено клопотання про передачу цієї цивільної справи за підсудністю на розгляд Бердянському міськрайонному суду Запорізької області, оскільки вона як відповідач зареєстрована у м. Бердянську (Т. 1 а.с. 222).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2017р. вказане

клопотання задоволено, цю цивільну справу передавно за підсудністю Бердянському міськрайонному суду Запорізької області (Т. 1 а.с. 229-230).

За наслідками розгляду апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 постановою Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2017р. ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2017р. скасовано, справу направлено назад до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційний суд виходив із того, що справа розпочата у вересня 2015р., тобто два

роки перебуває у провадження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а положеннями

статті 116 ЦПК України у чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції редакції встановлено заборону на передачу справ до іншого суду у випадку, якщо розпочато їх розгляд, який триває.

Між тим, на теперішній час колегія не є пов`язаною з такими висновками суду, оскільки нею не здійснюється перегляд судового рішення, яке ухвалено за положеннями ЦПК у раніше діючій редакції.

Натомість, розгляд справа судом був продовжений за правила нової редакції ЦПК Укаїни, чинній з 15.12.2017р.

Статтею 30 ЦПК України визначено правила виключної підсудності. Відповідно до ч. 3 статті 30 ЦПК України, позови кредиторів спадкодавця, що подаються до прийняття спадщини спадкоємцями, пред`являються за місцезнаходженням спадкового майна або основної його частини.

Частиною 1 вказаної норми визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

При цьому, згідно з ч. 2 статті 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Ця справа із уточненням вимог позивачем на звернення стягнення на спадкове майно, яким є житловий будинок та земельна діляка, які знаходяться в АДРЕСА_1 , за виключною підсудністю належить до розгляду Бердянським міськрайонним судом Заоізької області.

Тому, рішення суду підлягає скасуванню і в частині вимог до ОСОБА_5 із направленням справи в цій частині на розгляд до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за місцем розташування нерухомого майна, на яке звертається стягнення позивачем.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 378, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2018 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відмовити.

Справу в частині позовних вимог до ОСОБА_5 направити на продовження розгляду за встановленою виключною підсудністю до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Постанова в частині відмови в позові до відповідача ОСОБА_4 може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня скадання повного тексту судового рішення. В іншій частині постанова оскарженню в касаційному пордку не підлягає.

Повний текст постанови складений 10 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: