Справа № 148/665/19
Провадження № 22-ц/801/1319/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 рокуСправа № 148/665/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Рибчинського В.П., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2019 року, постановлену у складі судді Ковганича С.В. в м. Тульчин, повний текст ухвали складено 02 травня 2019 року,

у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції Бедей Н.М. щодо не направлення боржнику у передбаченому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання державного виконавця надіслати боржнику вказану постанову рекомендованим поштовим відправленням за адресою вказаною у виконавчому листі та адресою реєстрації, -

в с т а н о в и в :

04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд зі скаргою про визнання неправомірними дій державного виконавця Державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції Бедей Н.М. щодо не направлення боржнику у передбаченому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання державного виконавця надіслати боржнику вказану постанову рекомендованим поштовим відправленням за адресою вказаною у виконавчому листі та адресою реєстрації.

Разом зі скаргою ОСОБА_1 подав також клопотання про поновлення строку звернення до суду зі скаргою, яке мотивоване тим, що починаючи з 26 лютого 2019 року, після ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, він намагався знайти адвоката, через що пропустив встановлений законом десятиденний строк звернення до суду з даною скаргою.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2019 року в поновленні ОСОБА_1 строку звернення до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця ДВС Тульчинського РУЮ Бедей Н. М. щодо не направлення у передбаченому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження № 35324206 від 20 листопада 2012 року та зобов`язання державного виконавця надіслати боржнику вказану постанову рекомендованим поштовим відправленням за адресою вказаною у виконавчому листі та адресою реєстрації, залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з матеріалів виконавчого провадження № 35324206 видно, що боржник 07 лютого 2013 року здійснив перший платіж по виплаті аліментів за січень 2013 року, що підтверджується квитанцією № 1, у якій призначення платежу вказано аліменти на користь ОСОБА_2 від ОСОБА_1 .. Підтвердження про сплату аліментів містить також інша квитанція від 02 квітня 2013 року. Вказані квитанції є підтвердженням того, що боржник ще з 07 лютого 2013 року, сплачуючи аліменти, міг знати про наявність виконавчого провадження, і відповідно постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому його твердження, що він дізнався про наявність виконавчого провадження лише 26 лютого 2019 року, і відповідно 26 лютого 2019 року дізнався про порушення своїх прав не відповідає дійсності. Правові підстави для поновлення строку для звернення до суду зі скаргою відсутні, а тому в поновленні строку слід відмовити, а скаргу залишити без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що аліменти на користь дітей він сплачував добровільно за домовленістю з ОСОБА_2 , а не в примусовому порядку в межах виконавчого провадження, про існування якого боржнику нічого не було відомо. Квитанції про сплату аліментів подано державному виконавцю ОСОБА_2 .. Також зазначає, що автором тексту ухвали суду є не суддя ОСОБА_3 , а особа Самардак, що підтверджується відображеними відомостями системи Д3 штрих-коду в нижній частині ухвали суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча були повідомлені завчасно та належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої, другої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з частиною першою, другою статті 385 ЦПК України, в редакції чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Доступ до суду, як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду із скаргою та залишаючи скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо не направлення боржнику у передбаченому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання державного виконавця надіслати боржнику вказану постанову рекомендованим поштовим відправленням за адресою вказаною у виконавчому листі та адресою реєстрації без розгляду, суд першої інстанції правильно виходив із того, що вказана скарга подана з пропуском десятиденного строку на її подання та відсутні підстави для поновлення строку подачі скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти на користь дітей ОСОБА_1 сплачував добровільно за домовленістю з ОСОБА_2 , а не в примусовому порядку в межах виконавчого провадження, про існування якого боржнику нічого не було відомо, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що дають правові підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки боржник про зміст постанови про відкриття виконавчого провадження дізнався 26 лютого 2019 року, а скаргу подав до суду 04 квітня 2019 року, тобто з пропуском десяти днів з дня коли він дізнався про порушення своїх прав.

Посилання ОСОБА_1 на те, що скаргу ним подано з пропуском десятиденного строку через пошуки адвоката також не може бути підставою для поновлення строку на звернення до суду зі скаргою, адже зазначена причина пропуску не є поважною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 строку для подачі скарги на дії державного виконавця.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Аргументи апеляційної скарги про те, що автором тексту ухвали суду є не суддя ОСОБА_3 , а особа Самардак, що підтверджується відображеними відомостями системи Д3 штрих-коду в нижній частині аркушу ухвали суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту ухвали суду першої інстанції видно, що вона складена й підписана суддею ОСОБА_3 та направлена в електронному вигляді до Єдиного державного реєстру судових рішень. Та обставина, що судове рішення, яке складено й підписано суддею, роздуковано працівником суду, який наділений правом користувача автоматизованої системи документообігу суду програми Д 3, не свідчить про порушення суддею норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на те, що порушення прав ОСОБА_1 є триваючим, а тому він не пропустив строк для подання скарги, оскільки зазначені доводи не гуртуються на вимогах частини першої статті 449 ЦПК України, частини першої статті 385 ЦПК України, в редакції чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідно до яких скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи (або) свобод.

Інші аргументи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. П. Рибчинський

Підпис Т. О. Денишенко

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота