Справа № 132/1137/19
Провадження № 2/132/376/19
РІШЕННЯ

Іменем України

26.06.2019 ёКалинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Гуцол М.П.

за участю секретаря Гордієнко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

В позові вказує,що з відповідачем по справі перебувала й зареєстрованому шлюбі. який було розірвано 14.02.2017 року.

У шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Калинівського районного суду та судового наказу з відповідача стягуються аліменти на утримання синів. Однак, діти мають хворобливий стан здоров`я, у зв`язку із чим потребують додаткового лікування.

В судове засідання позивач не з`явилась, згідно заяви, наявної в матеріалах справи позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, вважає, що позов ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 14.02.2017 року.

У шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Калинівського районного суду та судового наказу з відповідача стягуються аліменти на утримання синів.

Крім того, діти потребують постійного підтримуючого лікування в звязку з тим, що мають хворобливий стан здоров`я.

Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у педіатричному відділенні Калинівської ЦРЛ з 09.09.2018 по 11.09.2018 року з діагнозом: ГРВІ. Гострий фарингіт. Алергічна реакція.

Також, згідно виписки з історії хвороби № 11376 від 02.10.2018 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні у інфікційно-боксовому відділенні для дітей раннього віку у Вінницьківй обласній дитячій клінічній лікарні №2 з 11.09.2018 року по 02.10.2018 року з діагнозом: кишковий ієрсініоз, скарлатино подібна форма середньої важкості. Дефіцитна анемія 11 ступеню. Після виписки з стаціонару лікарем рекомендоване для дитини підтримуюче лікування.

Так, за період з вересня по жовтень 2018 року позивачем витрачено кошти в сумі 14353 грн. 27 коп., що підтверджується чеками. Відповідач не приймав участі уданих витратах, позивач понесла їх особисто.

Згідно рекомендацій та направлення сімейного лікаря старший син ОСОБА_5 потребує відвідування лікаря логопеда. На підставі договору з навчальним центром Школи «Гарант» позивач оплачує відвідування старшого сина до лікаря-логопеда, необхідна кількість занять 24, загальна сума становить 2880 грн).

На лікування сина ОСОБА_6 лише в 2018 році позивач витратила значні кошти, всього згідно квитанцій витрачено 17233 грн. 27 коп.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року №789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Вищевказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини другої статі 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після фактичного понесення разово, періодично або постійно. (ч. 3 ст. 185 СК України)

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

В правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 13 вересня 2017р. у справі № 6-1489цс17, зазначено, що виходячи з аналізу статті 185 СК України, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дітей, які викликані їхніми хворобами, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача разово понесені додаткові витрати, викликані особливими обставинами, зокрема хворобами дітей, в розмірі 8616 грн. 64 коп.

Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 80, 185 СК України, ст.ст. 12, 80, 81, 133, 141, 259, 268, 280, 281-282, 284, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разово в розмірі 8616 грн. 64 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 в дохід держави 768,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: М.П.Гуцол