ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/575/14-ц
Провадження № 22-ц/4820/986/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

за участю: учасників справи та їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 679/575/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 лютого 2019 року (суддя Гавриленко О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Славутської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 , про визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Славутської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представників, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Славутської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права на користування земельною ділянкою та визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позову зазначав, що він 09 липня 1974 року, згідно з договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_5 63,82 % одноповерхового дерев`яного будинку з надвірними будівлями до цієї частки будинку по АДРЕСА_1 . З моменту придбання зазначеної частини будинковолодіння ОСОБА_4 сплачував земельний податок за користування земельною ділянкою, площею 1942 кв.м, на якій розташована частина будинковолодіння.

Вказував, що 18 липня 1974 року ОСОБА_1 згідно із свідоцтвом про право на спадщину став співвласником іншої частини житлового будинку, а саме 36,18 % житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку.

Згідно з рішенням виконкому Славутської міської ради депутатів трудящих № 211 від 13 червня 1980 року «Про результати обміру земель забудови кварталу № 13», додатком до якого є заключення про реєстрацію (перереєстрацію) документів на право користування земельною ділянкою АДРЕСА_4 від 15 травня 1980 року, розмір цієї земельної ділянки за фактичним користуванням становив 1942 кв.м., раніше зареєстрований розмір земельної ділянки становив 910 кв.м, а виявлені надлишки земельної ділянки в розмірі 1032 кв.м залишено в користуванні ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що частки співвласників житлового будинку, такі ж як частки в користуванні земельною ділянкою, зокрема, ОСОБА_1 належало право на користування земельною ділянкою площею 329,24 кв.м (910 х 36,18 %), а ОСОБА_4 - площею 580,76 кв.м (910 х 63,82 %) та надлишки земельної ділянки площею 1032 кв.м, а всього ОСОБА_4 належало право на користування земельною ділянкою площею 1612,76 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів № 252 «б» від 21 вересня 1989 року «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва», ОСОБА_6 на підставі його заяви від 15 вересня 1989 року надано земельну ділянку площею 500 кв.м., зазначена земельна ділянка виділена з надлишків земельної ділянки, що перебували у користуванні його батька ОСОБА_4 Вказує, що у його користуванні має перебувати земельна ділянка 1022,76 кв.м. (112,76 кв.м. - 90 кв.м), а у ОСОБА_1 - 329,24 кв.м.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 неправомірно користується земельною ділянкою, якою має право користуватись позивач, останній звернувся за захистом своїх прав до суду та просив визнати за ним право на користування земельною ділянкою, площею 1022,76 кв.м., а за ОСОБА_1 - площею 329,24 кв.м., визначити між ними порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 .

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 лютого 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 .

В ході розгляду справи ОСОБА_2 , як правонаступник позивача ОСОБА_4 , неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила встановити порядок користування земельною ділянкою НОМЕР_1, загальною площею 1293 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_4 , та визнати за нею право на користування земельною ділянкою, площею 888 кв.м, а за ОСОБА_1 - площею 329 кв.м, вказавши при цьому межі земельної ділянки, визначені варіантом № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи № 6642/16-26.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до виконавчого комітету Славутської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що позов ОСОБА_2 він не визнає та вважає його безпідставним. Вказував, що після смерті його батька 18 липня 1974 року він отримав спадщину на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

В свою чергу, 09 липня 1974 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 іншу частину дерев`яного житлового будинку та сараю. Зазначений житловий будинок в самостійні домоволодіння не розділявся, відповідно і окремо не закріплювались за кожним земельні ділянки, а тому в розумінні діючої на той час інструкції «Про порядок реєстрації будинків і будинковолодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» будинок, який був у їхній частковій власності розміщувався на одній спільній земельній ділянці.

Зазначав, що згідно з рішенням виконкому Славутської міської ради депутатів трудящих № 211 «Про результати обміру земель забудови кварталу №13» від 13 червня 1980 року та Заключення про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою АДРЕСА_4 від 15 травня 1980 року площа земельної ділянки за будинковолодінням у спільному користуванні була встановлена Шепетівським міжміським бюро технічної інвентаризації у розмірі 910 кв.м., а залишки земельної ділянки площею 1032 кв.м. залишені у користуванні ОСОБА_4 до виникнення потреби в їх використанні.

Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів № 252 «б» від 21 вересня 1989 року «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва» для ОСОБА_6 надано земельну ділянку площею 500 кв.м. з вказаних надлишків земельної ділянки. Однак, ОСОБА_1 вважає, що надлишок земельної ділянки в розмірі 1442 кв.м., відповідно до рішення виконкому Славутської міської ради депутатів трудящих № 211 є комунальною власністю.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що після смерті батька та прийняття спадщини постійно користується земельною ділянкою № АДРЕСА_2 площею 658 кв.м. Визначення меж по даній земельній ділянці в натурі з встановленням межових знаків було встановлено рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради № 524 від 20 листопада 2008 року «Про вирішення спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо розмежування земельних ділянок», проте, дане рішення скасовано Ізяславським районним судом Хмельницької області 29 грудня 2010 року. Визначення меж земельної ділянки у натурі з встановленням межових знаків на даний час також відсутнє, а тому, як зазначає позивач, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. А тому, просив встановити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_4 по існуючій спільній огорожі між будинковолодіннями за фактичним користуванням земельною ділянкою згідно з геодезичними обмірами, визнавши за ОСОБА_1 право на користування земельною ділянкою площею 658 кв.м., за ОСОБА_2 - на 784 кв.м.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Славутської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визначення порядку користування земельною ділянкою об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Славутської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Славутської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 1217 кв.м (0,1217 га), що на АДРЕСА_4 , визнавши право на користування земельною ділянкою: за ОСОБА_2 площею 887,76 кв.м (0,088776 га) за точками 31, 32, 33, 2, 1, 30, 29, 28, 27, 26, 25, 24, 23, 22, 21, 20, 19, 18, 17, 16, 15, 14, 13, 12, 11, 10, 9, 8, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41; за ОСОБА_1 площею 329,24 кв.м (0,032924 га) за точками 1-30.

В іншій частині позову відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Славутської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 177 грн. 15 коп. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою станом на 26.09.1996 відповідно до передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що визначаючи варіанти користування земельною ділянкою потрібно виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Однак суд не надав належної оцінки вказаним обставинам і прийшов до помилкового висновку, що визначені частки співвласників житлового будинку є співмірними з частками останніх у користуванні земельною ділянкою, на якій розташоване будинковолодіння. Крім того, апелянт вважає необґрунтованим висновок судової земельно-технічної експертизи № 6642/16-26, оскільки містяться суперечності у відповідях на поставлені у експертизі питання. Вважає, що у ОСОБА_2 відсутнє право вимоги на користування земельною ділянкою, як спадкоємця ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 лютого 2019 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, підтримавши доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач-позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день місце і час слухання справи повідомлені належним чином та повідомили про можливість слухання справи у їх відсутність.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що із викопіювання зі схематичного плану кварталу за лютий 1956 року вбачається, що земельна ділянка АДРЕСА_5 (згодом НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_1 , загальною площею 910 кв.м. на підставі рішення Славутської міської ради від 25 грудня 1954 року зареєстрована за ОСОБА_5 в розмірі 67,82 %, а за місцевою радою - 32,18 % (а.с. 198, т. 1).

За договором купівлі-продажу від 09 липня 1974 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 63,82 % одноповерхового дерев`яного будинку з надвірними будівлями до цієї частки будинку по АДРЕСА_4 , що належав останньому на праві приватної власності згідно з свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 24 липня 1970 року (а.с. 8, 9, 12, т. 1).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 18 липня 1974 року, ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом став співвласником частини житлового будинку, а саме 36,18 % житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала його батьку - ОСОБА_9 на праві приватної власності згідно з свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 24 липня 1970 року. Дана частина будинку надана ОСОБА_9 згідно з рішенням виконкому Славутської міської ради депутатів трудящих № 214 від 08 липня 1970 року (а.с. 10, 11, т. 1).

Відповідно до рішення виконкому Славутської міської ради депутатів трудящих № 211 від 13 червня 1980 року «Про результати обміру земель забудови кварталу № 13» та Заключення про реєстрацію (перереєстрацію) документів на право користування земельною ділянкою АДРЕСА_4 від 15 травня 1980 року, яке є додатком до цього рішення, розмір даної земельної ділянки за фактичним користуванням становив 1942 кв.м. Перереєстрації підлягала земельна ділянка площею 910 кв.м., з яких під будівлями - 364 кв.м., з них під жилими - 295 кв.м., нежилими - 69 кв.м., під двором - 443 кв.м., під садом - 103 кв.м. Виявлені надлишки земельної ділянки в розмірі 1032 кв.м. залишено в користуванні ОСОБА_4 (а.с. 13, 196, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів № 252б від 21.09.1989 «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва» для ОСОБА_6 , на підставі його заяви про надання дозволу на будівництво будинку від 15 вересня 1989 року та згоди ОСОБА_4 , надано земельну ділянку площею 500 кв.м. Зазначена земельна ділянка виділена для ОСОБА_6 з надлишків земельної ділянки, що перебували у користуванні його батька - ОСОБА_4 (а.с. 14, 211, 212-215, т. 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд виходив з обґрунтованості позовних вимог, та провів розподіл земельної ділянки відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 6642/16-26 від 05.02.2018 за варіантом № 3.

Такий висновок суду слід визнати законним з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК УРСР (1970 року, в редакції Кодексу на час набуття у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_1 часток у домоволодінні), при переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Згідно з ч. 1 ст. 91 ЗК УРСР (1970), особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок.

Відповідно до роз`яснень п. 7, 18 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Таким чином, суд встановлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним із співвласників належним йому майном.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що визначені частки співвласників житлового будинку є співмірними з частками останніх у користуванні земельною ділянкою, на якій розташоване будинковолодіння. Зокрема, відповідно до даних досліджених судом доказів, ОСОБА_1 належить право на користування земельною ділянкою площею 329,24 кв.м (910 х 36,18 %), а ОСОБА_2 - 580,76 кв.м (910 х 63,82 %) та надлишки земельної ділянки в розмірі 1032 кв.м, з яких ОСОБА_3 у безстрокове користування виділено 500 кв. м.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 6642/16-26 від 05.02.2018 судовим експертом ОСОБА_10 було запропоновано чотири варіанти визначення порядку користування земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Обґрунтовуючи варіант № 3 землекористування експерт виходив з фактичного розподілу житлового будинку, рівномірного доступу до землекористувань з АДРЕСА_4.

При встановленні порядку користування спірною земельною ділянкою за варіантом № 3, судом першої інстанції правомірно враховано наявність рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.12.2010 про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 належним останньому на праві власності житловим будинком АДРЕСА_2 , шляхом знесення самочинно збудованих прибудов до літньої кухні, розміром 3,98м х 2,87м, гаража, розміром 4,36м х 6,58м, тимчасової споруди - господарського блоку, зблокованої з гаражем; демонтажу самочинно збудованої кладовки у зовнішній стіні житлового будинку АДРЕСА_2 , відновлення розмірів прибудови до житлового будинку розміром 3,28м х 4,38м до розмірів 3,1м х 4.04м, яке не виконано в повному обсязі (а.с. 147-150 т. 1).

Безпідставним є посилання заявника на встановлення порядку користування земельною ділянкою попередніми власниками, відповідно до якого ОСОБА_9 , а в подальшому ОСОБА_1 користувались земельною ділянкою площею 699 кв.м., оскільки належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження вказаних обставин надано не було.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.07.2014, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014, визнано незаконним та скасовано п. 3 рішення виконавчого комітету Славутської міської ради від 26.09.1996 № 23 «Про земельні питання» в частині передачі безкоштовно у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4 , площею 1243 кв.м., та ОСОБА_1 , площею 699 кв.м., для обслуговування житлових будинків і ведення підсобного господарства (а.с. 76-77 т. 1).

Також, рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.12.2010 визнано незаконними та скасовано рішення виконавчого комітету Славутської міської ради № 254 від 19.06.2008 «Про вирішення земельного спору щодо відновлення меж земельної ділянки» щодо встановлення меж земельної ділянки між суміжними землекористувачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та рішення № 524 від 20.11.2008 «Про вирішення земельного спору щодо виділення межі земельної ділянки».

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про визначення порядку користування земельною ділянкою № АДРЕСА_4 по існуючій спільній огорожі між будинковолодіннями за фактичним користуванням земельною ділянкою згідно з геодезичними обмірами, визнавши за ОСОБА_1 право на користування земельною ділянкою, площею 658 кв.м., за ОСОБА_2 на 784 кв.м., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність таких позовних вимог, з огляду на те, що позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів щодо надання йому в користування земельної ділянки в розмірі 658 кв.м. в установленому законом порядку. Крім того, надлишки спірної земельної ділянки не передавались у користування ОСОБА_1 , а на підставі рішення виконкому Славутської міської ради депутатів трудящих № 211 від 13 червня 1980 року надлишки земельної ділянки в розмірі 1032 кв.м. залишено лише в користуванні ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на користування ОСОБА_3 більшою площею земельної ділянки, ніж була виділена йому під будівництво будинку, оскільки вказана земельна ділянка не є предметом спору у даній справі.

Також не приймаються апеляційним судом доводи апеляційної скарги в тій частині, що до ОСОБА_2 не перейшло право користування спірною земельною ділянкою після смерті ОСОБА_4 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем першої черги після його смерті є його дружина ОСОБА_2 , яка і була залучена судом до участі в справі в порядку процесуального правонаступництва, як правонаступник ОСОБА_4 .

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Гавриленко О.М. Провадження № 22-ц/4820/986/19

Доповідач - П`єнта І.В. Категорія № 47