Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 140/2001/17

провадження № 61-48764 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, -керівник Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Вінницького апеляційного суду у складі колегії суддів:

Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., Медвецького С. К. від 28 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним, визнання права власності на майно. Позов мотивований тим, що 29 червня 2017 року він купив в ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :01:009:0324,

площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 , належну останньому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 06 вересня 2010 року серії ЯЛ № 216429. Позивач зазначав, що договір купівлі-продажу ними виконаний повністю, він сплатив продавцеві кошти у сумі 208 400,00 грн, що підтверджується розпискою, а ОСОБА_2 передав належне йому майно. Під час укладення даного договору з`ясувалося, що у зв`язку із здійсненням на цій земельній ділянці будівництва житлового будинку нотаріально посвідчити вказаний правочин неможливо, тому нотаріально він не був посвідчений, але виконаний.

З урахуванням вищевикладеного, посилаючись на норми статей 220, 328, 334, 638 ЦК України, ОСОБА_3 просив суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки та визнати право власності на цю земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 29 червня 2017 року земельної ділянки площею

0,1000 га, кадастровий номер :01:009:0324, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель

й споруд по АДРЕСА_1 , на яку мав право згідно державного акту серія ЯЛ № 216429 від 05 серпня 2010 року

ОСОБА_2 , укладений між покупцем ОСОБА_3 і продавцем ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:009:0324, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель й споруд по АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони у справі домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору, що підтверджено доказами, про те нотаріальне посвідчення його неможливе через розпочате на земельній ділянці будівництво. Крім того, визнання ОСОБА_2 позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підставою для задоволення позову.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 вересня 2018 року поновлено керівнику Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби

у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України

у Вінницькій області строк на апеляційне оскарження рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року та відкрито апеляційне провадження.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року апеляційну скаргу керівника Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області задоволено. Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь прокуратури Вінницької області судовий збір, сплачений на користь держави за подання апеляційної скарги у сумі 1 920,00 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права, належним чином не визначився з правовідносинами, які виникли у справі, послався на договір купівлі-продажу земельної ділянки, який відсутній в матеріалах справи.

Також, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на нікчемність договору, на відсутність доводів позивача, наведення ним будь-яких фактів стосовно ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину і втрати стороною можливості з будь-яких причин посвідчити угоду. Крім того, порушені економічні інтереси держави, оскільки, враховуючи вартість земельної ділянки у розмірі 208 400,00 грн,

до бюджету не сплачено державне мито за належне оформлення угоди та не стягнуто збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, що свідчить про недоотримання державою коштів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій угрудні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року

і залишити в силі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 12 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи з Немирівського районного суду Вінницької області.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально неможливо, оскільки було розпочато будівництво на придбаній ним земельній ділянці, а у власника були відсутні документи, що містили опис об`єкта незавершеного будівництва.

Вважає, що прокурор не довів наявності підстав згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру»для представництва інтересів держави в суді.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2019 року керівник Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на законність та обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що районний суд при розгляді справи неправильно застосував норму матеріального права, належним чином не визначився з правовідносинами, які виникли у справі, тому просить залишити судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою та підстав для її скасування немає.

У частині другій статті 4 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з частиною четвертою статті 42 ЦПК України у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють

у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2018 року

у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).

У судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга

статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу(частина четверта статті 56 ЦПК України).

У частині третій зазначеної статті передбачено, що прокурор може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Системне тлумачення статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104 цс 19, якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Пунктом 3 частини шостої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи.

Судом установлено, що, обґрунтовуючи підстави перегляду рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року, керівник Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області вказував на те, що усвідомлена пасивна поведінка Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призвела до порушення економічних інтересів держави, що свідчить про неналежне здійснення цими органами своїх повноважень.

Частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

З урахуванням вказаного, встановивши, що керівник Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області звернувся до суду в інтересах держави, згідно з нормами чинного законодавства, а Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області неналежно здійснювали свої повноваження, наявності підстав для представництва їх інтересів не оскаржили, апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для перегляду судового рішення за його апеляційною скаргою, оскільки

у цьому випадку допуск прокурора до суду є виправданим, вступ у справу здійснений у межах дискреційних повноважень, визначених законодавством.

Таким чином, доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є безпідставними.

Також колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 .

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки на підставі доказів, поданих позивачем, що були належним чином оцінені, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, відповідач не ухилявся від нотаріального посвідчення договору, визнавав позовні вимоги позивача, що свідчить про відсутність спору про право.

При цьому у справі взагалі відсутні докази укладення письмового договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Посилання касаційної скарги на те, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки було неможливо, оскільки на ній розпочато будівництво, а у власника були відсутні відповідні правовстановлюючі документи, саме це і свідчить про безпідставність позову, так як при таких умовах укладення договору було взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова