ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року

м.Суми

Справа №592/10263/17

Номер провадження 22-ц/816/1169/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Павла Валентиновича,

представника відповідача Сільсьгосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат «Тепличний» - адвоката Сошенка Ярослава Вікторовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 листопада 2018 року в складі судді Алфьорова А.М., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складений 04 грудня 2018 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат «Тепличний» про припинення договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

19 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Сумської міської ради, Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат «Тепличний» (далі - ТОВ «Агрокомбінат «Тепличний») про припинення договору оренди земельної ділянки НОМЕР_1 № 16554462 від 20 вересня 2016 року, який укладений між відповідачами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заявник є власником нежитлового приміщення, яке внаслідок реконструкції набуло статус житлового будинку АДРЕСА_1. З метою присвоєння кадастрового номера земельній ділянці була виготовлена технічна документація із землеустрою та подана на державну реєстрацію. Проте, державний кадастровий реєстратор відмовив у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку з тим, що земельна ділянка заявника перетинається із земельною ділянкою, яку ТОВ «Агрокомбінат «Тепличний» на підставі договору від 14 червня 2016 року орендує у Сумської міської ради. На думку позивача, спірний договір оренди суперечить нормам земельного законодавства та порушує його законні права на вільне володіння та користування своєю власністю, оскільки право власності на житловий будинок виникло раніше, ніж відповідачі уклали спірний правочин, тому з підстав, передбачених ст. 31 Закону України «Про оренду землі», заявник просить припинити спірний договір.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги заявник апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт порушення його прав оспорюваним правочином та не застосував до спірних правовідносин положення ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

20 березня 2019 року від ТОВ «Агрокомбінат «Тепличний» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити скаргу позивача без задоволення, а судове рішення - без змін. При цьому вказує, що позивач право власності на житловий будинок не набував, тому правові підстави для припинення договору оренди земельної ділянки відсутні, а такий спосіб захисту прав, як визнання договору припиненим, чинним законодавством не передбачений. Крім того, відповідач зазначив, що в Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно позивача, документація із землеустрою відсутня. Технічна документація на земельну ділянку, яка була виготовлена на замовлення позивача, суду не була надана. Відповідач також зазначив, що земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно позивача, знаходиться у виробничій зоні, де розміщення житлових об'єктів не передбачено.

22 березня 2019 року від Сумської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити скаргу позивача без задоволення, а судове рішення - без змін. На думку заявника, договір купівлі-продажу, на підставі якого позивач набув у власність нежитлове приміщення, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно, не зареєстрована у Державному земельному кадастрі і на неї відсутня документація із землеустрою. Крім того, припинення спірного договору оренди земельної ділянки на підставі ст. 31 Закону України «Про оренду землі» можливе у випадку, якщо на момент переходу права власності на нерухоме майно договір оренди земельної ділянки вже є укладеним, проте останній був укладений майже через рік після набуття позивачем у власність нерухомого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника - адвоката Титаренка П.В. про скасування оскаржуваного рішення та задоволення позовних вимог, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 2015 року ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення літ. «Г» площею 164,3 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташоване на земельній ділянці Сумської міської ради, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 41-42).

14 червня 2016 року між Сумської міською радою та ТОВ «Агрокомбінат «Тепличний» укладено договір оренди земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості загальною площею 1,8288 га строком до 27 квітня 2021 року, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 101-109).

12 травня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 26 червня 2015 року та декларації про готовність об'єкта до експлуатації серії СМ № 13 від 28 квітня 2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 170,95 кв.м, житловою 24,75 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 48).

За замовленням ОСОБА_1 у 2017 році було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 44-56), після чого позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора з метою державної реєстрації вказаної земельної ділянки.

Рішенням державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Зуй Ю.О. від 20 липня 2017 року № РВ - 017 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв'язку з тим, що відбувається перетин із земельною ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_1, на яку зареєстровано договір оренди терміном до 27 квітня 2021 року (а.с. 57-58).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що нормами чинного законодавства та умовами спірного договору оренди земельної ділянки не передбачено припинення цього договору у разі продажу частини нерухомого майна іншій особі, яке знаходиться на орендованій земельній ділянці.

Проте, з висновками суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог колегія суддів погодитись не може.

Так, з матеріалів справи вбачається, що житловий будинок позивача, який знаходиться за тією ж адресою, що і нежитлові будівлі та споруди ТОВ «Агрокомбінат «Тепличний», розміщені на земельній ділянці Сумської міської ради.

Як на правову підставу для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 посилається на ст. 31 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Проте, вказані вимоги закону можуть бути застосовані лише до земельної ділянки, на якій розташована набута у власність будівля, а не до суміжної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на будинок, споруду, що перебуває на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому самому обсязі, що був у попереднього землекористувача. При цьому договір оренди земельної ділянки попереднього власника нерухомого майна не припиняється автоматично, а новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на себе у встановленому чинним законодавством порядку.

Отже, у зв'язку з переходом права власності на будинок до нового власника цей факт є підставою для припинення права користування земельною ділянкою попереднім землекористувачем і до нового власника переходить право користування земельною ділянкою під будинком. Однак, право користування земельною ділянкою попереднього користувача слід припинити та набути (переоформити) власником будинку у встановленому законом порядку.

Такий порядок передбачає необхідність прийняття уповноваженими органами рішень про припинення/надання в оренду земельної ділянки та здійснення державної реєстрації прав на земельну ділянку.

За змістом частини першої статті 116 ЗК України правовою підставою для набуття громадянами України права користування або власності на земельну ділянку із земель комунальної власності є рішення органів місцевого самоврядування.

Проте, у даному випадку компетентним органом не приймалось рішення про відведення у встановленому законом порядку земельної ділянки позивачу, не вирішувалось питання можливості відведення земельної ділянки з огляду на її цільове призначення.

Відмова у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру сама по собі не є порушенням цивільного права позивача за відсутності обставин, які свідчать про наявність у нього відповідного речового права щодо земельної ділянки, на якій розташоване належне позивачу нерухоме майно.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не набув право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, тобто не довів наявність у нього порушеного права, тому позов задоволенню не підлягає саме з цієї підстави, а рішення суду першої інстанції в частині викладення мотивів відмови у задоволенні позову слід змінити.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права є необґрунтованими, оскільки факт порушення прав позивача не підтвердився та останнім не був доведений.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 листопада 2018 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 29 березня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик