ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року

м.Суми

Справа №2-2324/11

Номер провадження 22-ц/816/3751/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлов І. В.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - Кредитна спілка «Громадська каса»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2011 року в складі судді Бурда Б.В., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено - 21 липня 2011 року,

в с т а н о в и в:

Позивач кредитна спілка «Громадська каса», у травні 2011 року звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь кредитної спілки «Громадська каса», грошові кошти в сумі 9241 грн. 07 коп., в порядку солідарної відповідальності. Стягнути з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти в сумі 207 грн. 40 коп. згідно пункту 2.4. угоди поруки до кредитної угоди № 1586 від 10 квітня 2006 року. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що 10.04.2006 року між ОСОБА_1 та кредитною спілкою «Громадська каса» було укладено кредитну угоду № 1586, за умовами якої, відповідачу було надано споживчий кредит на суму 2000 грн. 00 коп. строком на 360 днів по 05.04.2007 року із процентною ставкою 36 відсотків річних.

В якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, між кредитною спілкою «Громадська каса» та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 було укладено договір поруки від 10 квітня 2006 року, відповідно до якого ОСОБА_2 , ОСОБА_5 зобов`язалася відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором № 1586 від 10.04.2006.

Відповідно до умов вищезазначеної кредитної угоди, позичальник зобов`язався в порядку та на умовах визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. В порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого на день подання позовної заяви має заборгованість перед позивачем в сумі 9241 грн. 07 коп., з яких: 1700 грн. 00 коп. заборгованість за основним боргом, 2448 грн. 00 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5093 грн. 07 коп. - заборгованість по підвищеній процентній ставці від суми простроченої заборгованості по кредиту. Крім того, позивач зазначив, що у результаті порушення позичальником обов`язків встановлених кредитною угодою, у нього виникло право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором від позичальника та/або поручителя.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21.07.2011 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Громадська каса» 9241 грн.07 коп. заборгованості за договором позики та 214 грн. 50 коп. судових витрат. Всього 9455 грн. 57 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Громадська каса» 207 грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Громадська каса» 207 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк для пред`явлення вимоги поручителю, а тому договір поруки є припиненим. Крім того відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що позивач пропустив строк на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Вказує, що позивачем протиправно було нараховано відсотки по кредитній угоді поза межами її дії. Крім того зазначає, що суд першої інстанції повинен був розглянути справу заочно, проте в судовому рішенні не зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд, що позбавило відповідача права на подання клопотань та пояснень по справі.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача КС «Громадська каса», відповідачів ОСОБА_1 ОСОБА_3 надано не було.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу і скасувати рішення.

Представник позивача та третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні просили рішення залишити без змін, оскільки ОСОБА_2 добровільно погашала кредитну заборгованість сина перед кредитною спілкою до 2010 року, але надати докази її сплати коштів не можуть через відсутність документів.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка представника позивача належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Враховуючи, що позивачем та іншими відповідачами рішення суду першої інстанції не оскаржується, то оскаржуване рішення в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивальник ОСОБА_1 не виконав умови кредитної угоди та своєчасно не повернув позичені грошові кошти і нараховані відсотки. В зв`язку з цим у кредитора винило право вимоги виконання зобов`язань за кредитним договором від поручителів, які також його не виконали. А тому є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду відносно відповідача ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, 10.06.2006 року ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою на одержання кредиту. 10.06.2006 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Громадська каса» було укладено кредитний договір № 1586 за яким ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 2000 грн. 00 коп. строком на 360 календарних днів, тобто до 05.04.2007 року (а.с. 24). Відповідно до умов вищевказаного договору плата за користування кредитними коштами складає 36 % річних. В разі прострочення заборгованості позичальник зобов`язався сплатити 1 % від суми заборгованості за кожен день її прострочення і до повного погашення. На виконання умов вищевказаного договору позичальником ОСОБА_1 між КС «Громадська каса» з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншої сторони було украдено договір поруки від 10 квітня 2006 року. (а.с. 26). Відповідно до умов договору поруки від 10.04.2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно поручалися перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань. Відповідно до п. 2.4 договору поруки поручителі зобов`язалися в разі невиконання ними своїх зобов`язань за договором протягом 10 календарних днів сплатити кредитору 5 % від простроченої суми заборгованості. Згідно п.3.1. угоди про поруку порука припиняється з припиненням забезпеченого ним зобов`язання.

Отже строк дії договору поруки самою угоду поруки не визначено і також суперечить приписам частини 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

ОСОБА_6 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, в результаті чого у нього утворилася заборгованість перед кредитною спілкою «Громадська каса», яка станом на 17.08.2007 року склала 7592 грн. 59 коп. в тому числі: 2000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 262 грн. 36 коп. заборгованість по відсотках за користування тілом кредиту, 5330 грн. 23 коп. - заборгованість по підвищеній процентній ставці.

Розрахунок заборгованості в матеріалах справи відсутній, а час виникнення боргу, як пояснювала представник кредитної спілки в судовому засіданні кредитна заборгованість виникла на сьомому місяці з дня отримання кредиту, т.т. з 05.11.06 року і по день закінчення дії договору по 09.06.2017 сплату кредиту та процентів за користування кредиту позичальник не відновлював.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 17.08.2007 року було направлено вимоги боржнику та поручителям, яка ними отримана (а.с. 29 - 31), але до суду кредитна спілка звернулася тільки 24.05.2011р. і питання про поновлення позовної давності у зв`язку із виїмкою бухгалтерських документів через відкриття кримінального провадження не порушувала.

Представник відповідача ОСОБА_2 не підтвердив того, що остання сплачувала кредитній спілки за сина гроші в рахунок погашення заборгованості по жовтень 2010 року.

Згідно з статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок неналежного виконання боржником його зобов`язань перед позивачем, станом на момент пред`явлення кредитором вимоги до боржника та поручителів, тобто станом на 17.08.2007 року утворилася заборгованість, яка склала 7592 грн. 59 коп. в тому числі: 2000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 262 грн. 36 коп. заборгованість по відсотках за користування тілом кредиту, 5330 грн. 23 коп. - заборгованість по підвищеній процентній ставці.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За правилами ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. При цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 2.3 Договору поруки від 10.04.2006 року визначено, що кожен з поручителів та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором

Частиною 1 ст. 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виходячи з вищевикладених правових норм вбачається, що позивач має право пред`явити вимоги щодо погашення заборгованості як до кредитора так і до боржника окремо, або до обох разом.

Згідно з ч. 5 ст. 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на день закінчення строку дії кредитної угоди) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 2.1.1. кредитного договору строк виконання зобов`язання визначено 05 квітня 2007 року.

Таким чином, строк пред`явлення вимоги до поручителя по заборгованості, яка виникла у листопаді 2016р. - до 05 лютого 2017р. на момент пред`явлення кредитною спілкою письмової вимоги вже сплинула.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач пред`явив вимогу до ОСОБА_2 17.08.2007 року, притому, що як передбачено зобов`язанням, додатком до кредитної угоди, позичальник повинен погашати кредитні зобов`язання шляхом внесення щомісячних платежів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач вже після спливу 6 місяців від дня настання сьомого строку виконання основного зобов`язання пред`явив вимогу до поручителя ОСОБА_2 , і тому доводи апеляційної скарги проте, що вимога до поручителя була пред`явлена вже після спливу 6-ти місяців відносно заборгованості, яка виникла у листопаді 2016 - лютому 2017 року є необґрунтованою, а щодо пред`явлення вимоги до поручителя стосовно кредитної заборгованості, яка виникла після спливу 05.03.2017 ґрунтуються на законі.

Також заслуговують на увагу доводи відповідача ОСОБА_2 в частині пропуску позивачем строку для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Так із п. 2.1.1. кредитного договору вбачається, що строк виконання зобов`язання визначено 05 квітня 2007 року. Таким чином, саме з цієї дати у кредитора виникла право вимоги, в тому числі і шляхом пред`явлення позову до суду. Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом 24.05.2011 року, тобто більш ніж через 4 роки після виникнення у нього відповідного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Строк позовної давності встановлюється в 3 роки

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Водночас, колегія суддів приймає до уваги той факт, що в матеріалах відсутня докази того, що відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про розгляд справи, що був призначений на 21.07.2011 року, а тому була позбавлена права заявити клопотання про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції, водночас, посилання на вказаний строк є одним із аргументів апеляційної скарги, а тому колегія суддів вважає за необхідне прийняти вказані посилання.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За правилами ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що відповідачем ОСОБА_2 вчинялися дії що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в тому числі і по сплаті нею заборгованості.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не було доведено факту переривання перебігу строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції наявність підстав для задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 .

Проте, оскільки ОСОБА_2 на має повноважень представляти інтереси в суді свого сина ОСОБА_1 , тому апеляційний суд переглядає оскаржене рішення тільки в частині вирішення питання про її права та обов`язки.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів частково приймає доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, через часткову невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з КС «Кредитна спілка» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 384 грн. 20 коп.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі "Азюковська проти України" (заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України апеляційний суд визнає дану справу малозначною враховуючи, що ціна позову по даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2011 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Громадська каса» до ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2011 року залишити без змін.

Стягнути з Кредитної спілки «Громадська каса» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 384 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 17 липня 2019 року

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: Т.А. Левченко

І.В. Орлов