Справа 206/6740/18
Провадження 2/206/263/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

21 березня 2019 року в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя,

за участі представника

позивача, адвоката ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1, 02 грудня 2011 року уклав шлюб з ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу - ОСОБА_5) ОСОБА_6. Дітей не мають. 08 травня 2015 року шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 був розірваний. За період спільного проживання однією сімєю з відповідачем вони придбали у власність двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира була придбана ними на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2011 року. Відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу квартири, зазначено, що «квартира за № 2 (два), яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Таманська, буд. № 9 (девять), має наступні характеристики: загальна площа - 47,9кв.м., житлова площа - 30,7кв.м., і складається із: 1- коридор, 2 - кухня, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кладова, 6, 7 - житлові». Договір купівлі-продажу квартири було оформлено на його колишню дружину ОСОБА_2. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.03.2012 року власником квартири є ОСОБА_2 з розміром частки 1/1 (одна) у власності. У витягу також зазначено, що прізвище «ОСОБА_5В.» змінено на «ОСОБА_2В.» на підставі свідоцтва про шлюб від 02.12.2011 року серія 1-КИ № 209687. Перед укладенням договору купівлі-продажу квартири 16 жовтня 2011 року було укладено попередній договір про купівлю квартири, в якому саме він виступав в якості покупця з тими ж продавцями цієї квартири, що і при укладені договору купівлі-продажу цієї квартири від 28 грудня 2011 року. Договір купівлі-продажу квартири весь час знаходився у відповідача, оскільки він повністю їй довірився в питанні купівлі їх з нею квартири та вважав, що власниками квартири відповідно до документів являються відповідач та він. Копію договору купівлі-продажу квартири та копії відповідних витягів з реєстрів щодо права власності на квартиру, копію технічного паспорта на квартиру, лише нещодавно, в листопаді 2018 року, знайшла його матір серед інших сімейних документів та звернула його увагу на те, що відповідно до цих документів саме відповідач є одноособовим власником зазначеної квартири. В зазначеній квартирі він зареєстрований та проживає разом із своєю матірю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Іншого житла в нього та його 78 річної матері немає. Зазначена квартира була придбана саме за грошові кошти, які перед цим були отримані його матірю, ОСОБА_7, від продажу належної їй на праві власності квартири, розташованої за адресою: Російська Федерація, АДРЕСА_2. Після його та його матері переїзду на постійне місце проживання в м. Дніпро, зазначені грошові кошти були ним використані за згодою матері для придбання саме квартири за адресою: АДРЕСА_1. Вважає, що його право власності на зазначену квартиру, як сумісну власність подружжя, може бути порушено відповідачем, тому просить захистити це його право в судовому порядку. Враховуючи зазначені вище обставини, вважає за можливе визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири, як придбаної в шлюбі з відповідачем. Керуючись викладеним позивач просив суд поновити йому строк звернення до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя, як придбану позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 в шлюбі. Визнати право власності на 1/2 частину та виділити у власність позивачу ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Визнати право власності на 1/2 частину та виділити у власність відповідачу ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя (а.с.1-5, 51-55).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги і просили задовольнити з підстав викладених у позові.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що відповідача не бачив вже майже пять років, вона не проживає за місцем реєстрації. В квартирі мешкає він з мамою.

Відповідач ОСОБА_2 відзив до суду не надала, не використала своє право бути присутньою у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України, через оголошення, розміщене на офіційному сайті «Судова влада» і судові повістки. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

11 грудня 2018 року ухвалою судді повернуто заявнику заяву про забезпечення позову, як така, що не відповідала вимогам, встановленим законом (а.с.45).

11 грудня 2018 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.48-49).

21 грудня 2018 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

22 грудня 2018р. суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача та його представника, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

21 березня 2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

02 грудня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02 грудня 2011 року, серії 1-КИ № 209687актовий запис № 923 (а.с.17).

08 травня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, серії І-КИ № 210881, актовий запис 45 (а.с.18).

16 жовтня 2011 року між ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, за яким сторони домовились нотаріально укласти договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 (а.с.22)

За договором купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим №3681, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продали, а ОСОБА_5 купила за 60000,00 гривень квартиру АДРЕСА_4 (а.с.19-20).

З витягу Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 05.03.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_5 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2011р. Прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про шлюб від 02.12.2011 року серія 1-КИ № 209687.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру № 2 в житловому будинку № 9 по вулиці Таманська виготовленого станом на 11.11.2011р. квартира має загальну площу 47,9кв.м, житлову 30,7кв.м, допоміжну 17,2кв.м та складається з: 1 коридор площею 5,4кв.м, 2 кухня площею 7,2кв.м, 3 ванна площею 2,3кв.м, 4 туалет площею 1,4кв.м, 5 кладова площею 0,9кв.м, 6 житлова площею 18,4кв.м, 7 житлова площею 12,3кв.м. (а.с.23-25).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Змістом ст. 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України ооб'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положеннями ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Оскільки судом було встановлена та обставина, що квартира АДРЕСА_6 була придбана сторонами під час шлюбу, а отже є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи встановлену законодавством презумпцію рівності часток кожного з подружжя у праві їх спільної сумісної власності, а також те, що сторони по справі не оспорюють рівність своїх часток, позовних вимог про збільшення своєї частки жоден з подружжя не заявляв, суд при розподілі майна виходить з того, що їх частки є рівними.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ст.372 ЦК України). Суду не представлено доказів на підтвердження домовленості про користування майном.

Визнаючи спірне майно обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд відповідно до статей 60, 70 СК України дійшов висновку про статус спірного майна, як спільно нажитого, оскільки його було придбано у період шлюбу, а тому частки сторін у такому майні є рівними, протилежного не доведено (не спростовано презумпції спільності майна подружжя) і судом не встановлено.

Відповідно до п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та його представника, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 70 СК України, ст.ст.-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 288, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати квартиру № 2 (два)в будинку 9 (девять) по вул. Таманській (ОСОБА_11) в м. Дніпро спільною сумісною власністю подружжя, як придбану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в шлюбі.

Визнати право власності на 1/2 (одну другу) частину та виділити у власність ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, АДРЕСА_7)1/2 (одну другу) частину квартири № 2 (два)в будинку 9 (девять) по вул. Таманській (ОСОБА_11) в м. Дніпро.

Визнати право власності на 1/2 (одну другу) частину та виділити у власність ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п.п. НОМЕР_2, АДРЕСА_7) 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_8 (ОСОБА_11) в м. Дніпро.

Стягнути з ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п.п. НОМЕР_2, АДРЕСА_7) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, АДРЕСА_7) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складено 28 березня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков