ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8566/17 Номер провадження 22-ц/814/1073/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави, ухвалене 01 лютого 2019 року в приміщенні суду в м. Полтава у складі судді Самсонової О.А.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_3 150 000 грн. боргу, 3% річних за невиконане грошове зобов'язання в розмірі 20 108,22 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що згідно договору позики від 13 травня 2013 року ОСОБА_3 взяв у нього в борг кошти в сумі 140 000 грн. 13 грудня 2013 року ним отримано в борг ще 10 000 грн.

Вказував, що загальна сума позики складає 150000 грн., які ОСОБА_3 зобов'язався повернути впродовж трьох місяців, проте не зробив цього.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 131 230 грн. та 3% річних у розмірі 18 499 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду вмотивоване тим, що відповідач має перед позивачем заборгованість за договором позики, яка підлягає поверненню із нарахуванням 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме пропуск позивачем строку позовної давності, а також неврахування судом доказів, які підтверджують погашення ним свого боргу.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, що 13 травня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким останній взяв в борг грошову суму в розмірі 140 000 грн. у ОСОБА_2 з поверненням частини чи всіх отриманих грошей на вимогу кредитора протягом трьох місяців.

Факт укладення сторонами вказаного договору та отримання відповідачем від позивача позики підтверджується даними розписки ОСОБА_3 від 13 грудня 2013 року (т.1 а.с.37) та не заперечується сторонами.

Також, як вбачається з даних вказаної розписки, станом на 13 грудня 2013 року розмір боргу ОСОБА_3 збільшився та складає 150 000 грн.

В період з вересня 2016 року по вересень 2017 року відповідач ОСОБА_3 здійснював часткове погашення боргу шляхом перерахування коштів на банківські рахунки позивача ОСОБА_2 через банківські термінали: 16 вересня 2016 року на суму 1750 грн., 19 жовтня 2016 року - на суму 1500 грн., 22 жовтня 2016 року - 1500 грн., 26 жовтня 2016 року - 500 грн., 20 грудня 2016 року - 1000 грн., 18 січня 2017 року - 500 грн., 30 січня 2017 року - 500 грн., 01 лютого 2017 року - 500 грн., 16 лютого 2017 року - 500 грн., 18 лютого 2017 року - 540 грн., 23 лютого 2017 року - 500 грн., 07 березня 2017 року - 500 грн., 11 березня 2017 року - 500 грн., 07 квітня 2017 року - 540 грн., 08 квітня 2017 року - 500 грн., 11 квітня 2017 року - 500 грн., 22 квітня 2017 року - 500 грн., 26 квітня 2017 року - 540 грн., 01 травня 2017 року - 500 грн., 06 травня 2017 року - 500 грн., 08 травня 2017 року - 500 грн., 12 травня 2017 року - 500 грн., 13 липня 2017 року - 1000 грн., 24 серпня 2017 року - 1300 грн., 02 вересня 2017 року - 1000 грн., 06 вересня 2017 року - 600 грн., а всього на суму 18 770 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідач має перед позивачем заборгованість за договором позики, яка підлягає поверненню із нарахуванням 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідної заяви ОСОБА_3 до суду першої інстанції не подавав. Враховуючи, що справа розглядалася в суді першої інстанції з 18 січня 2018 року по 01 лютого 2019 року, а відповідач належним чином повідомлявся про судові засідання, останній мав можливість для подання заяви про застосування строків позовної давності. В апеляційній скарзі не зазначено про існування обставин, що об'єктивно перешкоджали відповідачеві подати таку заяву.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для застосування строків позовної давності судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апелянтом не надано доказів, які б свідчили про погашення заборгованості за договором позики.

Часткова оплата заборгованості була врахована місцевим судом під час визначення розміру заборгованості, що підтверджується, зокрема, і відомостями, наданими АТ КБ «ПриватБанк» (т. 2 а.с. 15-19).

Посилання на квитанції, зміст яких не може бути належним чином ідентифікований, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, квитанції, на які посилається апелянт, не можуть бути прийняті судом як докази, бо не дають можливість із достовірністю встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

Аналіз розписки ТОВ «ГРОСС АГРО», який здійснив апелянт, вказуючи на те, що вона є достовірним підтвердженням погашення заборгованості перед позивачем, не заслуговує на увагу, оскільки він не стосується правовідносин між сторонами по справі. ТОВ «ГРОСС АГРО» не є учасником боргових правовідносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що правильно зазначив місцевий суд.

Доводи апелянта про упередженість судді Самсонової О.А. та наявності підстав для її відводу не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Будь-яких доказів, які б вказували на існування вищевказаних обставин або будь-яких інших обставин, що перешкоджали судді Самсоновії О.А. розглядати справу, ОСОБА_3 не надано.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.М. Бондаревська

Т.О. Кривчун