Номер провадження: 22-ц/813/1714/19
Номер справи місцевого суду: 2-96/11
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л.І.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Павлючук Ю.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2011 року, ухваленого суддею Грубіян Л.І.,

встановив:

30.01.2007 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який 20.09.2007 року доповнив та просив визнати право власності на 3/7 частин домоволодіння, виділити в окремий об`єкт нерухомості 3/7 частини будівлі по АДРЕСА_1 , визначити порядок користування земельною ділянкою при вказаному домоволодінні.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що згідно Свідоцтва про право власності від 31.03.2006 року позивачу на праві власності належить 3/7 частини будівлі по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 належить 4/10, ОСОБА_3 6/35 частин вказаного домоволодіння. Між сторонами давно склався добровільний порядок користування земельною ділянкою, існують окремі входи у двір та будівлю. В зв`язку з необхідністю отримання кредиту, в відповідності до Закону України «Про іпотеку», оскільки кредит видається під залог окремого об`єкту нерухомості, виникла необхідність звернення до суду, для реального розподілу будинку, виділення в окремий об`єкт нерухомості 3/7 частин будівлі, визначення порядку користування земельною ділянкою, встановлення сервітуту.

11.10.2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з позивача матеріальні витрати та витрати, які ним понесені при будівництві нового слухового вікна, також просив зобов`язати відповідача виконати відвід дощових стоків з даху свого будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 , набувши право власності на придбання частини в будинку, постійно порушує його інтереси як власника.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Вирішено виділити в натурі 3/7 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 в окремий об`єкт нерухомості, Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/7 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , та виділити в конкретне користування: із жилого будинку літ. «А», приміщення №1 коридор; приміщення №2 хол; приміщення №3,4,5 жилі; приміщення №6 вбиральня; приміщення № 7,8 кухня; приміщення № 9 вбиральня; приміщення № 10 коридор; приміщення № 11 жила всього загальною площею 194,0 кв.м. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 з другими співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєструвавши в реєстрі прав власності на нерухоме майно як окремий об`єкт нерухомості приміщення з жилого будинку літ. «А», приміщення №1 коридор; приміщення №2 хол; приміщення №3,4,5 жилі; приміщення №6 вбиральня; приміщення № 7,8 кухня; приміщення № 9 вбиральня; приміщення № 10 коридор; приміщення № 11 жила всього загальною площею 194,0 кв.м., з присвоєнням окремого реєстрового номеру. Визначено порядок користування земельною ділянкою: виділено ОСОБА_1 у конкретне користування земельну ділянку площею 356 м2, в т.ч. самозахват 55м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Уточнення площі земельної ділянки провести у встановленому законом порядку при геодезичній зйомці на момент оформлення права власності на виділену земельну ділянку. Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , надати ОСОБА_1 земельний сервітут для ремонту та обслуговування задньої стінки будинку. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 виконати відвід дощових стоків на крівлі тильної сторони свого будинку на територію своєї ділянки по АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду, 22.08.2018 року апеляційну скаргу подали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, просять рішення в частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення порядку користування земельною ділянкою та виділенні ОСОБА_1 у конкретне користування земельної ділянки, зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надати земельний сервітут для ремонту та обслуговування задньої стінки будинку скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якій зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не можуть прийматись до уваги.

05.10.2018 року апеляційним судом Одеської області в особі судді Калараша А.А. було відкрито апеляційне провадження.

У зв`язку із ліквідацією апеляційного суду Одеської області справу було перерозподілено між суддями та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Ю.І. Кравець, судді О.Г.Журавльов, О.С.Комлева.

23.01.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду справу було прийнято до провадження.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним звернути увагу на таке.

Як вже було вказано, провадження апеляційним судом Одеської області було відкрито щодо апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене 05.10.2011 року, яка подана апелянтами 22.08.2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення ухвалене 05.10.2011 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу на зазначене рішення 22.08.2018 року, тобто після спливу майже семи років з дня постановлення ухвали.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що ним не було відомо про ухвалення оскаржуваного рішення, копію якого вони отримали 02.08.2018 року.

Однак, згідно матеріалів справиОСОБА_2 та ОСОБА_3 приймали участь у розгляді справи, надавали пояснення по справі, ОСОБА_3 був присутній в судовому засіданні 05.10.2011 року під час проголошення судового рішення, що підтверджується журналами судових засідань, які містяться у матеріалах справи (а.с.42, 86, 91, 98, 105-108, 133-145, 151-154, 158-159).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що особи, які подали апеляційну скаргу - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був повідомлені про розгляд справи, подана ними апеляційна скарга не містить будь-яких доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Суд вважає, що звернення з заявою про перегляд рішення суду після спливу року з дня його ухвалення особами, повідомленими про розгляд справи, не може бути підставою для поновлення строку на оскарження враховуючи імперативні приписи ч.2 ст.358 ЦПК України.

Також суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Одним з основоположних аспектів верховенства права в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод є принцип правової визначеності (певності), який вимагає, серед іншого, щоб остаточне вирішення судом спору не ставилося під сумнів (принцип правової визначеності як складова справедливого судового розгляду).

У зв`язку з чим перегляд чинного рішення суду, постановленого у жовтні 2011 року, тобто майже сім років тому, є порушенням принципу правової визначеності в розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення особами, повідомленими належним чином про розгляд справи та відсутністю доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Таким чином, оскільки провадження у справі за апеляційної скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкрито помилково, то його необхідно закрити.

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.358, 362, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2011 року - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.07.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева