Справа № 153/1372/18
Провадження № 22-ц/801/615/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агротемп плюс»

та апеляційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4

на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 січня 2019 року, ухвалене суддею Гаврилюк Т.В., повний текст якого складено того ж дня,

в справі №153/1372/18

за позовом Приватного підприємства «Агротемп плюс» (позивач)

до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (відповідачі),

про відшкодування шкоди,-

встановив:

ПП «Агротемп плюс» звернулось до районного суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, в обґрунтування якого посилалось на те, що 15 травня 2018 року у вечірній час було пошкоджено посіви сільськогосподарської культури льону олійного на полі №4 села Гальжбіївка Ямпільського району Вінницької області, яке перебуває у оренді ПП «Агротемп плюс».

По факту звернення ПП «Агротемп плюс» працівниками поліції було встановлено, що громадянин ОСОБА_3 у вечірній час 15 травня 2018 року їздив автомобілем «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1 по полю №4 на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, чим пошкодив посіви.

Крім того встановлено, що зазначений автомобіль на момент скоєння вище описаної події перебував у володінні громадянина ОСОБА_4, який передав його для тимчасового користування ОСОБА_3

З метою визначення площі пошкоджених сільгоспкультур льону олійного та фахового обстеження його на предмет подальшого можливого відновлення чи інших наслідків, ПП «Агротемп плюс» звернулося з листом до Ямпільської РДА, Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, на території якої знаходиться поле №4.

16 травня 2018 року за участі фахівців ПП «Агротемп плюс», заступника начальника управління агропромислового розвитку Ямпільської РДА Вінницької області ОСОБА_5, представника Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області ОСОБА_6, головного агронома ПП «Агротемп плюс» ОСОБА_7 та головного інженера цього підприємства ОСОБА_8, було проведено обстеження посівів льону олійного в полі №4.

За висновком комісії сільгоспкультура пошкоджена колесами автомобіля «Мерседес» на площі 1.08 га й не підлягає відновленню.

Відповідно до проведеного розрахунку завданих збитків підприємству від пошкодження посівів льону олійного діями водія ОСОБА_3 матеріальні збитки склали 66850 грн.

На думку позивача вказані збитки підлягають стягненню з ОСОБА_3 у сумі 63127 грн, оскільки він керував транспортним засобом, пошкодивши посіви, а також з ОСОБА_4, який користується зазначеним автомобілем на законних підставах, і в свою чергу надав його у тимчасове користування останньому, усвідомлюючи можливі його дії, а тому також має нести часткову матеріальну відповідальність в розмірі мінімальної заробітної плати, що складає 3783,00 грн.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просили змінити рішення в частині підстав відмови в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову лише з однієї підстави недоведеності факту завдання відповідачами шкоди саме позивачу, при цьому встановив, що шкода дійсно завдана діями відповідачів та погодився із визначеним позивачем розміром такої шкоди.

На думку апелянтів, суд першої інстанції в порушення вимог цивільно-процесуального законодавства помилково визнав належними та допустимими докази, надані позивачем до позову, зокрема: розрахунок збитків, фотокопії пояснень, сертифікатів, фотознімків, які не завірені належним чином.

Позивач ПП «Агротемп плюс» також подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просило скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що загальновідомим є той факт, що усі землі розташовані на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району орендуються ПП «Агротемп плюс», а відтак висновок суду про недоведеність завдання шкоди саме цьому підприємству є безпідставним.

Відзиви на апеляційні скарги від учасників справи не надійшли.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сумою, яка стягується 66850 грн 00 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192000 грн), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності факту завдання діями відповідачів шкоди саме позивачу.

Судом встановлено, що 15 травня 2018 року в вечірній час на полі №4, яке розташоване на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області сталось знищення посівів льону олійного на площі 1,08 га

Відповідно до повідомлення т. в. о. начальника Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області під час розгляду звернення ОСОБА_9 по факту заподіяння шкоди встановлено, що 15 травня 2018 року керуючи транспортним засобом «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 водій ОСОБА_10 заїхав на поле №4, яке розташоване на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області та пошкодив посів льону. В діях вказаної особи відсутні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 194 КК України (а.с. 33).

Факт заподіяння шкоди відповідачем ОСОБА_10 за висновками суду першої інстанції також підтверджується довідкою ДОП СП Ямпільського ВП про результати розгляду повідомлення директора ПП «Агротемп плюс» ОСОБА_9 від 04.06.2018 (а.с. 35), письмовими поясненнями ОСОБА_3 (а.с. 38, 39).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Мерседес БЕНЦ 508 Д» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_11 (а.с. 40)

Матеріалами, зібраними в ході розгляду звернення директора ПП «Агротемп плюс» ОСОБА_9, встановлено, що на момент події, яка сталась 15.05.2018 за участю ОСОБА_3, автомобіль «Мерседес Бенц» перебував у володінні ОСОБА_4, який в свою чергу передав його у тимчасове користування ОСОБА_3 (а.с. 36, 37).

Проте позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено, на якій правовій підставі відповідним автомобілем користувалися як ОСОБА_4, в якого відповідно до його ж пояснень взагалі відсутні водійські права, так і ОСОБА_3, який нібито фактично керував транспортним засобом без будь-якого дозволу від власника ОСОБА_11

Позов ПП «Агротемп плюс» обґрунтовано наявністю між сторонами правовідносин, які виникли із відшкодування шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

При пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення.

Матеріали справи не містять жодних доказів щодо належності позивачеві ПП «Агротемп плюс» на праві власності чи оренди, чи на будь-якій іншій правовій підставі поля №4, на якому було пошкоджено посіви льону олійного.

Відповідно до частини 3 статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Під загальновідомими фактами зазвичай розуміють поінформованість про них невизначеного кола осіб. При цьому кількість поінформованих про той чи інший факт осіб не має значення. Головне, щоб до такого кола осіб належали судді, які приймають подібні факти без доказування. В свою чергу обізнаність суду залежить від рівня поінформованості суспільства про певний факт.

Позивач вважав загальновідомим на території Ямпільського району той факт, що усі землі, які перебувають в оренді ПП «Агротемп плюс», розташовані на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області і орендуються підприємством з 2006 року.

Незважаючи на те, що для визнання факту загальновідомим неважливо, є він всесвітньо відомим чи відомий лише конкретному регіону країни, апеляційний суд відкидає посилання на загальну відомість вищевказаних обставин, оскільки вони не є очевидними невизначеному колу осіб і безумовно не могли бути відомі суду, який розглядав справу.

Відтак зазначена обставина підлягала доказуванню в загальному порядку шляхом подання належних і допустимих доказів того, що конкретна земельна ділянка (поле №4) на відповідній правовій підставі перебуває у володінні і користуванні саме позивача й обробляється ним на законних підставах.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а тому належними і допустимими доказами використання позивачем земельної ділянки на законних підставах могли б бути відомості про державну реєстрацію відповідних прав, чого суду надано не було.

На підтвердження розміру заподіяних збитків позивач надав акт комісії з визначення шкоди від 16 травня 2018 року, згідно з яким комісія зробила висновок про пошкодження рослин льону олійного на площі 1,08 га, які відновленню вегетації не підлягають.

Згідно розрахунку збитків пошкоджених посівів льону олійного на площі 1,08 га у травні 2018 року на полі №4 Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області розмір завданих збитків складає 66850 гривень (а.с. 31).

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи, є наслідком такої протиправної поведінки.

Збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача.

Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Відповідно до пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 156 ЗК , ст. 1166 ЦК України така шкода відшкодовується у повному обсязі.

При пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо.

Суд першої інстанції вважав встановленим факт заподіяння діями відповідачів шкоди взявши до уваги розрахунок збитків пошкоджених посів льону олійного на площі 1,08 га у травні 2018 року на полі №4 Гальжбіївської сільської ради (а.с. 31).

При цьому суд відповідний розрахунок не перевірив та не звернув уваги на вищезазначені вимоги закону, не дослідив належних та допустимих доказів на підтвердження розміру упущеної вигоди, визначеної Порядком; не звернув уваги, що комісія, створена відповідно до Порядку має встановити не лише факт пошкодження посівів, а й безпосередньо розмір шкоди, заподіяної таким пошкодженням; не з'ясував чи проводився повторний посів агрокультур позивачем на відповідній земельній ділянці замість пошкоджених посівів льону та дійсний розмір витрат позивача на таке відновлення посівів.

Суд першої інстанції не перевірив правильність розрахунку завданих позивачу збитків, відповідність цих розрахунків спеціальним нормам у сфері землекористування, ухвалив передчасне рішення відмову в задоволенні позовних вимог з тих лише підстав, що позивач не довів заподіяння саме йому збитків діями відповідачів, проте констатувавши вчинення відповідачами відповідних дій та безпідставно погодився з розміром нібито заподіяних такими діями збитків.

Суд першої інстанції не врахував, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідачів лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності, у зв'язку із чим належним чином не з'ясував обставин справи, не перевірив вини кожного з відповідачів окремо у спричиненні позивачу збитків, в чому саме полягає ця вина, та який вид цивільно-правової відповідальності розповсюджується на дії відповідачів (солідарна чи дольова).

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують загального висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у звязку з тим, що позивач не довів підстав використання відповідної земельної ділянки й заподіяння йому шкоди внаслідок протиправної поведінки інших осіб.

Водночас апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідачів про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що діями відповідачів дійсно було заподіяно шкоду посівам заявленого розміру.

З цих підстав суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги позивача і часткове задоволення апеляційної скарги відповідачів та зміну мотивувальної частини судового рішення суду першої інстанції її викладення в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агротемп плюс» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 січня 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді:ОСОБА_12 ОСОБА_13