Справа № 396/1915/18
Провадження № 6/396/33/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ :

22.10.2019 року до Новоукраїнського районного суду звернулась заступник начальника Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Стальнікова В.В. з поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, посилаючись на те, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження № 59584413 з виконання виконавчого листа № 396/81915/18 виданого 11.03.2019 року Новоукраїнським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 223771,56 грн. Боржник від сплати боргу ухиляється. З метою уникнення виїзду боржника за межі України, Новоукраїнський РВ ДВС просить обмежити боржника ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Представник Новоукраїнського РВ ДВС в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд подання без його участі.

За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути подання без участі представника Новоукраїнського РВ ДВС.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подання не підлягає задоволенню за наступних обставин.

Судом встановлено, що на виконанні в Новоукраїнському РВ ДВС знаходиться виконавчий лист № 396/81915/18 виданий 11.03.2019 року Новоукраїнським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 223771,56 грн.

18.07.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59584413 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 223771,56 грн. (а.с. 3).

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України, в якій питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України регулюється статтею 441.

Вивчивши подання та додані до нього документи, судом встановлено, що державний виконавець у поданні на підтвердження своєї правової позиції посилається на статтю 377-1 ЦПК України, які жодним чином не стосуються подання.

Відповідно до чинного цивільно-процесуального кодексу України стаття 377-1 взагалі у кодексі відсутня.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції прав про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Слід зазначити, що у поданні державним виконавцем не вказано доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України або робить це з метою ухилення від виконання судового рішення. Наявність лише самого зобов`язання не наділяє відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Пунктом 1 розділу XIII «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, в яку були внесені зміни та доповнення 29 вересня 2016 р. № 2832/5, передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

До подання державного виконавця додаються належним чином завірені копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов`язань боржником тощо.

Слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Отже, державний виконавець повинен довести факти умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа.

Проте судом встановлено, що у поданні не зазначено підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України. Також суду не надано доказів про те, що ОСОБА_1 свідомо не виконує належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково і має змогу виконати такі, але не робить цього без поважних причин. Державним виконавцем не надано доказів, що боржнику належним чином вручено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа чи належне вручення викликів-повідомлень державного виконавця, тому суд вважає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника необґрунтованим та передчасним.

При цьому відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, то до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2,4 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 задоволенню не підлягає за недоведеністю, саме ухилення боржника від виконання зобов`язань.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України, ст. 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Учасник справ, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:О. А. Гарбуз