Справа № 2603/4969/12
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі Ленській Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук Олесі Миколаївни,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника - адвокат Янчук Олександр Сергійович звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з скаргою ОСОБА_1 на дії Старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук Олесі Миколаївни.

Вимоги скарги обґрунтовано наступним.

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа 2603/4969/12 (головуюча суддя Бабко В.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі №2603/4969 12 від 18.07.2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 557406,00грн., а також судові витрати у сумі 2200грн..

Після набрання рішенням законної сили ОСОБА_2 отримала виконавчий лист №2- 137/2013 від 26.11.2013р. та подала його 16.01.2014 р. до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

20.01.2014 р. державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 41547321.

09.04.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

17.10.2014 р. державним виконавцем внесено постанову про арешт коштів боржника.

19.12.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження (в попередній редакції Закону).

Деснянський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві своїм листом за № 41547321 3 від 28.11.2018р. поінформував представника Відповідача адвоката Янчука О.С. про те, що з матеріалами виконавчого провадження ВП № 41547321 ознайомитись не виявляється можливим, оскільки дане виконавче провадження є знищеним.

Крім цього, згідно даних спец розділу по ВП № 41547321 від 28.11.2018р., з якими представник Відповідача - адвокат Янчук О.С. ознайомився під час отримання вищевказаного листа № 41547321/3 від 28.11.2018 р., вбачається, що дане виконавче провадження має такий стан - завершено.

Після 19.12.2014 р. ОСОБА_2 з виконавчим листом № 2-137/2013 від 26.11.2013р. по даній справі до Деснянського районного відділу державної

виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а також до будь-яких інших органів виконавчої служби не зверталась.

Також, ОСОБА_2 , в період часу з дати винесення рішення у даній справі тобто з 18.07.2013р. та по сьогоднішній день, не зверталась до Деснянського районного суду м Києва з заявами, клопотаннями тощо про виправлення помилки у виконавчому- документі видачу дублікату втраченого виконавчого листа, про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, про зміну чи встановлення способу і порядку виконання, про звернення стягнення на грошові кошти, що належать третім особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, про заміну сторони виконавчого провадження тощо, що вбачається з матеріалів справи № 2603/4969/12.

Звертає увагу суду, що Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі № 2603/4969/12 від 21 січня 2019р. було задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову. Було скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.07.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом скасування арешту з земельної ділянки, площею 0,2500га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на землю, серії НОМЕР_2 . Також було скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.07.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом скасування арешту з земельної ділянки, площею 0,2500 га. кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться в АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на підставі Договору дарування земельної ділянки від 28.08.2008 р.

Вказано, що з урахуванням того, що виконавче провадження ВП № 41547321 з виконання виконавчого листа № 2-137/2013 від 26.11.13 р. по даній справі є завершеним, а строки повторної подачі виконавчого листа закінчились, представник скаржника - адвокат Янчук О.С. 04 грудня 2018 р. звернувся до Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві з клопотанням про зняття арешту з майна в даному ВП № 41547321, в якому просив винести постанову про зняття арешту з майна Боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також про винесення постанови про зняття арешту з коштів боржника.

Державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук Олеся Миколаївна, в установлені Законом України «Про виконавче провадження», а також Законом України «Про звернення громадян», строки клопотання не розглянула та не поінформувала заявника про результати його розгляду.

08.02.2019р. представник заявника під час прийому у державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук О.М., отримав копію листа за підписом державного виконавця від 03.01.2019р. № д/17 (який до 08.02.2019р. так і не був відправлений на адресу Скаржника або її представника), з якого вбачається, що Відділ ДВС не має підстав для зняття арешту з майна та коштів ОСОБА_1 ..

Вказує, що таким чином, державний виконавець Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Танащук О.М., відмовивши Скаржнику у знятті арешту з його майна та коштів в рамках виконавчого провадження ВП № 41547321, яке з 19.12.2014 р. є завершеним, вчинила протиправну бездіяльність, яка порушує права та законні інтереси Скаржника, оскільки Скаржник не має права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, при умові, що виконавче провадження є завершеним, а Стягувачем пропущені всі строки подачі виконавчого документу до виконання.

Вказано, що державним виконавцем не були проведені дії щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника, а копія постанови не була направлена у відповідні органи, установи та посадовим особам, внаслідок чого були порушені права ОСОБА_1 .

Посилаючись на викладені обставини справи, представник заявника просить суд:

1.Скаргу задовольнити.

2.Визнати бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук Олесі Миколаївни неправомірною.

3.Зобов`язати старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук Олесю Миколаївну винести постанову про зняття арешту з майна Боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також постанову про зняття арешту з коштів Боржника.

4.Зобов`язати старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук Олесю Миколаївну, надіслати органам, установам, посадовим особам, яким були надіслані для виконання постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.04.2014р., а також постанова про арешт коштів боржника від 17.10.2014р.

22 травня 2019 року представником заявника - адвокатом Янчук Олександром Сергійовичем подано доповнення і уточнення до скарги, в яких зазначено, що 19.12.2014р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в попередній редакції Закону). При цьому арешти, які були накладені постановами від 09.04.2014р. на майно Боржника, та від 17.10.2014р. на кошти Боржника, в межах виконавчого провадження ВП № 41547321, державним виконавцем не було знято. З урахуванням того факту, що рішення суду у даній справі набрало законної сили 29 липня 2013 року, а виконавчий лист № 2-137/2013 від 26.11.13р. було повернуто Стягувану Постановою виконавця - 19.12.2014р., відтак виконавчий лист № 2-137/2013 від 26.11.2013р. у даній справі вже не може бути пред`явленим до примусового виконання у зв`язку із закінченням терміну, передбаченого ч. 1 ст. 12 Закону «Про виконавче провадження». Повернення виконавчого документа Стягувану у 2014 році позбавляє Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві можливості закрити на даному етапі виконавче провадження і зняти арешт самостійно.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням поданих уточнень, представник заявника просить суд:

1.Скаргу задовольнити.

2.Зняти арешт з усього майна громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, накладені Постановою державного виконавця Варавою Р.С. Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції від 09.04.2014 року по виконавчому листу № 2-137/2013 від 26.11.2013р., виданого Деснянським районним судом м. Києва.

3.Зняти арешт з коштів громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , накладений Постановою державного виконавця Варавою Р.С. відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції від 17.10.2014 року по виконавчому листу № 2-137/2013 від 26.11.2013р., виданого Деснянським районним судом м. Києва.

4.Виключити інформацію про арешт майна та коштів громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з державних реєстрів заборон та обтяжень.

В судове засідання заявник (скаржник) ОСОБА_1 представник заявника (скаржника) адвокат - Янчук О.С. не з`явились, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі заявника та її представника, відповідно до якого заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук О.М. або уповноважений представник Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання по розгляду скарги не з`явився. Про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся своєчасно та належним чином про, що свідчать матеріали справи. Будь-яких заяв, клопотань та/або заперечень на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 447 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою й другою статті 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Враховуючи вимоги статті 450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності сторін, що не з`явились та які були повідомлені своєчасно та належним чином про розгляд скарги.

У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина3ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Гарантуючи судовий захист з боку держави,Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст.22, ст.64 Конституції України).

Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 557406,00грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 2200 грн.

Рішення набрало законної сили 29 липня 2013 року.

На виконання рішення суду, 26 листопада 2013 року Деснянським районного судом м. Києва видано виконавчий лист №2-137/2013.

Згідно даних ВП-спецрозділу ВП №41547321, по виконанню виконавчого листа №2-137/2013 від 26.11.2013 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва, вбачається наступне:

?20 січня 2014 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №41547321 з примусового виконання виконавчого листа №2-137/2013 від 26.11.2013 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 557406,00 грн., а також судові витрати у сумі 2200 грн.

?09 січня 2014 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

?17 жовтня2014 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт коштів боржника.

?19 грудня 2014 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.07.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом скасування арешту з земельної ділянки, площею 0,2500га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на землю, серії НОМЕР_2 .Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.07.2013року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом скасування арешту з земельної ділянки, площею 0,2500га, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться в АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на підставі Договору дарування земельної ділянки від 28.08.2008.

Після закриття виконавчого провадження ВП 41547321 від 19.12.2014, ОСОБА_2 повторно з виконавчим листом № 2-137/13 від 26.11.2013 року не зверталась до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві задля відновлення виконавчого провадження.

04 грудня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Янчук Олександр Сергійович звернувся до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві з клопотанням про зняття арешту з майна Боржника та оголошення заборони на його відчуження та зняття арешту з коштів Боржника.

Згідно відповіді Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 03 січня 2019 року №д/17, Відділ немає підстав для зняття арешту з майна та коштів ОСОБА_1 . Станом на 03 січня 2019 року на виконанні у Відділі виконавчий документ №2-137/2013 від 26.11.2013 року не перебуває.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного .

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». При цьому, суд зазначає, що на час накладення арешту, чинним був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі також - Закон №606-XIV).

Разом з тим, на час звернення позивача до суду та розгляду і вирішення справи по суті, зазначений Закон втратив чинність, оскільки 05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі також - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону №606-XIV ,арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Ч.1 ст.30 Закону №606-ХІV передбачено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, в разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 статті 50 вказаного Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року було визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, законом, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Аналогічні положення містить і Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року. Статтею 59 Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 року, якими врегульовані питання зняття державним виконавцем арешту з майна, не передбачено право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, у випадку повернення виконавчого документа стягувачові державний виконавець позбавлений права самостійно зняти арешт, накладений на майно боржника.

Постановою органу примусового виконання від 19 грудня 2014 року , виконавче провадження завершено з підстав п. 2 ч.1.ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-Х1У від 21.04.1999 р.( в редакції чинній на час вчинення такої дії). Вказаною нормою встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Крім того, статтею 49 цього Закону визначений вичерпний перелік обставин для закриття виконавчого провадження, який не містить такої підстави, як повернення виконавчого документу стягувачу, якщо боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Обов`язок державного виконавця зняти арешт із майна боржника за приписами ст. 50 цього Закону встановлений лише у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст. 49 вказаного Закону, та у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу, який його видав з підстав визначених ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-Х1У від 21.04.1999 р.

Таким чином ,відсутні підстави для застосування наслідків, встановлених ст.50 цього Закону та покладання на орган примусового виконання обов`язку скасувати арешт, накладений на майно боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п.1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-Х1У від 21.04.1999 р.

Враховуючи наведене, суд вважає, що державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві під час проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню №41547321 за виконавчим листом №2-137/2013 від 26.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 557406,00 грн., а також судові витрати у сумі 2200 грн. не було порушено вимог закону щодо не зняття арешту з майна боржника, оскільки на час повернення виконавчого документа стягувачові 19 грудня 2014 року правових підстав для зняття арешту у державного виконавця не було.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи той факт , що в даному випадку дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону в межах наданих йому повноважень, тобто є правомірними, скарга ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук О.М. є необґрунтованою, а тому в задоволенні цієї частини скарги слід відмовити.

Що стосується вимоги заявника, викладеної в доповненнях до скарги, про скасування обмежень, встановлених постановою про накладення арешту на майно боржника та заборони на його відчуження, суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

При цьому, наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , позбавляє права останньої на вільне розпорядження своїм майном, що вказує на необхідність скасування арешту, оскільки фактичні та правові підстави для такого арешту відпали і спору про право щодо цього немає.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Між тим,статтею 41 Конституції України та статтею1Першогопротоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності заявника (відповідача), внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Подальше існування арешту порушує права заявника (скаржника), як власника майна, а тому такий арешт має бути скасований.

Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, а також враховуючи те, що обставини, які стали підставою для арешту майна заявника, відсутні, а дія арешту порушує права останнього, як власника, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний заявником у вигляді зняття арешту з нерухомого майна, обґрунтований та передбачений законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення скарги ОСОБА_1 шляхом скасування арешту, накладеного на майно заявника.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 76-81, 259-261, 263, 450-451 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року та Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук Олесі Миколаївни задовольнити частково.

Скасувати арешт та заборону відчуження усього майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована - АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_4 ), накладених Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києва 09.04.2014 року за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києва № 2-137/2013 від 26.11.2013 року.

Скасувати арешт коштів ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована - АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_4 ), накладених Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києва 17.10.2014 року за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києва № 2-137/2013 від 26.11.2013 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва в порядку, передбаченому ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: