Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали кредитний договір № б/н від 03.03.2012 р., за умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач неналежно виконує свої зобовязання за договором, та допустив виникнення заборгованості, яка станом на18.09.2018 р. становить 12 485 грн. 56 коп., яку позивач і просить стягнути з відповідачав судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі.

Позивач не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, подали заяву де просили проводити розгляд справи за відсутності їхнього представника.

Відповідач направила суду відзив, клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що 03.03.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір № б/н відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських-послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Позивач зазначає, що пунктом 1.1.3.2.4 Договору для ПАТ КБ "Приватбанк" передбачена можливість зміни тарифів та іншихневід'ємнихчастин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов'язки: - у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору;

- у позичальника: отриманняв иписки про стан та про здійсненіоперації по картковихрахунках (п. 1.1.2.1.5 Договору).

На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов'язань за даним Договором.

Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, щослідує за місяцем, в якомубулиздійсненітрати, за користування кредитом клієнтсплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, щодіють на дату нарахування та викладені на банківськомусайті, з розрахунку 365/366 календарнихднів на рік, щопідтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. Договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

З письмово викладеної позиції відповідача вбачається, що ОСОБА_1 підтверджує факт укладення кредитного договору, шля¬хом підписання заяви № б/н від 03.03.2012 року, за умовами якого отримала кредитний ліміт в розмірі 2000 грн. з базовою відсотковою ставкою 2,5 % в місяць на залишок заборгованості без комісій. Станом на час звернення позивача до суду її заборгованість за кредитом становила 281,18 грн. боргу. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умо¬ви та правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанку» не можна вважати частиною зазначеного одного договору. Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсаль¬на», Умови та правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанку» та анкета-заява є частинами різних договорів. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 не підписувала, не має відомостей про дату їх затвердження. За по¬силанням на сайті в мережі Інтернет, вбачається, що перша редакція Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанку» датована 01.04.2012 року. Тобто, банком наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанку», які на час укладення кредитного договору - 03.03.2012 року, ще не існували. Також, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які підтверджують, що Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», на які поси¬лається банк є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та правила надання банківських послуг відповідачем мались на увазі, при підписі заяви. Відповідач вказує, що домовленості з банком щодо пені та штрафів не було. Відповідач, заперечуючи позов, вказує, що розрахунок боргу, що міститься в матеріалах справи, не відповідає умовам укладеного між відповідачем та банком кредитного договору. Згідно заяви відсоткова ставка за кредитом становить - 30 % річних та договором не передбачено зміни розміру відсоткової ставки, але з 01.09.2014 року банк почав нараховувати відсотки в розмірі - 34,8 %, а з 01.04.2015 року - 43,2 %. Також, відповідач вказувала на неправомірне нарахування позивачем пені, та двох видів штрафу, що має ознаки притягнення до подвійної відповідальності. А також, відповідач просила суд застосувати строки позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк абоіншафінансоваустанова (кредитодавець) зобовязуєтьсянадатигрошовікошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальникзобов'язуєтьсяповернути кредит та сплатитипроценти.

Згідно ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчи¬нений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обміня¬лися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'я¬зковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщосторони в на¬лежнійформі досягай згоди з усіхістотних умов договору.

Зі змісту позовної заяви та наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач не виконала умови договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом внаслідок чого станом на 18.09.2018 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість в розмірі 12 485 грн. 56 коп., яка складається з наступного: 5932,67 грн. - тіло кредиту; 7113,32 грн. - нарахованопені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), та 570,74рн. - штраф (процентна складова).

Що стосується нарахування позивачем штрафу, то суд виходить з наступного.

Так, за ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Слід зазначити, що позивач просить стягнути з відповідача два види штрафів «фіксована частина» та «процентна складова», та пеню, за одне й те саме порушення клієнтом строків виплати грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,що одночасне застосування пені та двох видів штрафів за одне й те саме порушення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиціявикладена у постановіВерховного Суду Українивід 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

Відмовляючи відповідачу в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач востаннє вносила кошти на погашення заборгованості за кредитним договором - 11.11.2017 року. Тобто, до листопада 2017 року, ОСОБА_1 вчиняла дії щодо погашення боргу, та з грудня 2017 року вбачається безперервне нарахування банком неустойки за порушення позичальником зобовязань щодо вчасного повернення коштів. Банк звернувся до суду з даним позовом 26.10.2018року, тобто, позов подано в межах строку позовної давності.

Суд при вирішенні спору враховує умови креди¬тного договору, які були укладені та погоджені сторонами цього договору.

Анкета-аява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримала платіжну картку та ПІН- код, підтвердила свою згоду, що підписана нею заява є тотожною і невідємною частиною «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», що викладені на банківському сайті.

У Анкеті-заяві не зазначено умов надання кредиту, розміру ліміту. Надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту.

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 03.03.2012 р. із відповідачем стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невідємності від заяви позичальника.

Відповідно до п.1.1.7.11 вказаних Умов і правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Матеріали цивільної справи не містять доказів, що мало місце пролонгування кредитної картки та її отримання відповідачем.

Відповідно до п.1.1.7.31 вказаних Умов і правил строк позовної давності визначено у 50 років, що є порушенням вимог ст.259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення у письмові формі договору про збільшення позовної давності.

Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що позивачем не було надано доказів, що між сторонами укладено договір банківських послуг від 03.03.2012р. Відсутні докази, що відповідач підписала Умови та правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», «Тарифи Банку», що, в цілому, ставить під сумнів підстави та умови нарахування банком відсотків та штрафних санкцій, їх розмір. А тому, суд вважає, за необхідне відмовити ПАТ КБ « Приватбанк» в задоволенні позову.

На підставівикладеного, керуючись ст. ст. 256, 509, 525, 526, 610, 611, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 158, 258- 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київськогоапеляційного суду шляхом подачіапеляційноїскарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.03.2019 року.

СуддяОСОБА_2