Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №346/4211/16-ц

провадження №61-22678св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Прикарпаття»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Прикарпаття» на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2017 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Горблянського Я. Д., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Прикарпаття» (далі - ПАТ «Прикарпаття») про стягненнязаборгованості по заробітній платі.

Позов мотивовано тим, що з 21 жовтня 2011 року по 01 вересня 2016 року позивач перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Прикарпаття», обіймала посаду голови правління ЗАТ «Прикарпаття».

01вересня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом без поважних причин.

Починаючи з 01 серпня 2013 року позивач не отримувала заробітної плати.

З огляду на викладене та з урахуванням позовних вимог ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ «Прикарпаття» заборгованість по заробітній платі за період роботи з 01 серпня 2013 року по 30 червня 2016 року в сумі 75 839 грн, заборгованість по невиплаченій заробітній платі та компенсації за невчасну виплату за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року в сумі 16 065,21 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ПАТ «Прикарпаття», не маючи можливості виплатити заробітну плату позивачу ОСОБА_1 із- за її неявки на роботу, погасив заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем, перерахувавши платіжним дорученням на рахунок останньої заборгованість по заробітній платі в сумі 17 106,92 грн, із врахуванням Акту перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 09-04-0027/39, та компенсацію за невикористану відпустку, за період роботи з 21 жовтня 2013 року по 01 вересня 2016 року в сумі 4 395 грн 47 коп.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2017 року в даній справі скасовано.

Ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Прикарпаття» на користь ОСОБА_1 62 448 грн 16 коп, в тому числі: 44 459,40 грн заборгованості по заробітній платі та 17 988,76 грн компенсації за порушення термінів виплати зарплати. Стягнуто з ПАТ «Прикарпаття» на користь держави 624,48 грн судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що розрахунки заборгованості ПАТ «Прикарпаття», виконані спеціалістом аудиторської фірми, є обґрунтованими, оскільки, їх зроблено у відповідності із вимогами чинного законодавства та на підставі відомостей, які надано відповідачем. Будь-якого іншого розрахунку заборгованості підприємством не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ПАТ «Прикарпаття» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 346/4211/16-ц з Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Зупинено виконання рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу,

передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

05 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що скаржник не погоджується з рішенням апеляційного суду, вважає, що його було прийнято з грубим порушенням ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи. Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені повністю, то рішення апеляційного суду призвело до неправильного вирішення спору, що в силу частини 3 статті 338 ЦПК України є підставою для його скасування і залишенням в силі рішення суду першої інстанції від 13 січня 2017 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому вона зазначила, що судом апеляційної інстанції було правомірно встановлено, що розрахунки заборгованості ПАТ «Прикарпаття» виконані спеціалістом аудиторської фірми є обгрунтованими, оскільки, їх зроблено у відповідності із вимогами чинного законодавства та на підставі відомостей, які надано відповідачем. Тому, просить касаційну скаргу відхилити та залишити в силі рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 21 жовтня 2011 року по 01 вересня 2016 року на посаді голови правління ЗАТ «Прикарпаття», та наказом від 01 вересня 2016 року була звільнена з роботи згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України,що підтверджується наказом № 64 від 01 вересня 2016 року.

Апеляційним судом встановлено, що згідно висновку спеціаліста незалежної аудиторської фірми «Аудит-сервіс ІНК» від 11 липня 2016 року, сума заборгованості відповідача по зарплаті за період з 01 серпня 2013 року по 01 вересня 2016 року дорівнювала 57 850,24 грн + 3 716,08 грн = 61 566,32 грн.

Зазначену суму заборгованості слід зменшити на 17 106,92 грн, оскільки цю суму ПАТ «Прикарпаття» добровільно було перераховано на банківський рахунок ОСОБА_1 . Отже, на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість по зарплаті 61 566,32 - 17 106,92 = 44 459,40 грн та 17 988,76 грн за порушення термінів виплати зарплати. Загальна сума до стягнення дорівнює (44 459,40 грн +17 988,76) = 62 448,16 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 21 жовтня 2011 року по 01 вересня 2016 року на посаді голови правління ЗАТ «Прикарпаття».

01 вересня 2016 року була звільнена з роботи згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, що підтверджується наказом № 64 від 01 вересня 2016 року.

Починаючи з 01 серпня 2013 року позивач не отримувала заробітної плати.

Частиною першою статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, обов`язок із виплати всіх сум, що належить звільненому працівникові, покладається на роботодавця, на якому лежить процесуальний обов`язок довести, що при звільненні працівника ним дотримано вимоги трудового законодавства.

Крім того, за правилами частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2016 року визнано незаконним рішення наглядової ради ПАТ «Прикарпаття» від 05 лютого 2013 року про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків голови правління ПАТ «Прикарпаття».

Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача по зарплаті за період з 01 серпня 2013 року по 01 вересня 2016 року дорівнювала 57 850,24 грн + 3 716,08 грн = 61 566,32 грн. Зазначену суму заборгованості зменшено на 17 106,92 грн, оскільки, вказану суму ПАТ «Прикарпаття» добровільно перераховано на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Встановлені судом обставини підтверджуютьсявисновком спеціаліста незалежної аудиторської фірми «Аудит-сервіс ІНК» від 11 липня 2016 року, виконані на підставі відомостей, які надані ПАТ «Прикарпаття» (ас. 11-13 т. 1). Будь-якого іншого розрахунку заборгованості підприємством не надано.

Отже, ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд, встановивши, що з боку відповідача було допущено порушення статті 116 КЗпП України та своєчасно не було проведено розрахунок зі звільненим працівником та враховуючи положення статті 117 КЗпП України, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою суду касаційної інстанції від 12 червня 2017 року було зупинено виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження у цій справі. Колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, тому виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Прикарпаття» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк

Р. А. Лідовець