печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «РАНТЬЄ», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовичавід 05 серпня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 658 таким, що не підлягає виконанню, з огляду на його вчинення з порушенням вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент його вчинення. Зокрема, такий вчинено на підставі документів, які не передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції, яка діяла на час його вчинення, з огляду на її визнання незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін.

Ухвалою суду від 12 лютого 2018 року відкрито провадження, а розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз'яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи, а ухвалою суду від 14 травня 2018 року визнано підготовку справи до судового розгляду завершеною та призначено справу до розгляду по суті.

У своїх письмових поясненнях третя особа посилаючись на те, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису законодавча підстава для його вчинення була чинною, а оскільки, закон не має зворотної дії в часі, просила у задоволенні позову відмовити (а.с. 18-22).

Відповідач надавши відзив на позов посилаючись на аналогічні підстави, надані третьою особою просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 24-54).

Будучи повідомленим про судовий розгляд належним чином сторони та третя особа в судове засідання не з'явились, причини неявки не повідомлено, а тому з урахуванням ст. 223 ЦПК України розгляд справи проводиться у відсутність учасників справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд встановив наступні обставини та прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичемна підставі заяви ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 658, про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» невиплачених грошових коштів за кредитним договором від 25 листопада 2014 року за № Z19.221.70872 у розмірі 71 602,12 грн. Стягнення коштів здійснилось за період з 01 травня 2015 року по 25 травня 2016 року (а.с. 7).

Кредитний договір № Z19.221.70872 було укладено 25 листопада 2014 року між ТОВ «Ідея Банк» та ОСОБА_2, а відповідно до договору факторингу, укладеного 31 грудня 2015 року між ТОВ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» передано право вимоги до ОСОБА_2 за даним кредитним договором.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Частиною 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, що відповідає пункту 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, що передбачає пункт 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку.

Пунктом 3.5 глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року.

Отже, виходячи із наведених норм та враховуючи обставини справи, спірними є два питання: чи вчинено спірний виконавчий напис в межах трирічного строку з дня виникнення права вимоги у стягувача, та чи підтверджували надані нотаріусу документи безспірність вимог до позивача.

Пунктом 3.1 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, зокрема, що з дня права вимоги минуло не більше трьох років, та пункт 3.4 Порядку передбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Тобто, наведений трирічний строк для вчинення виконавчого напису пов'язується саме з виникненням у стягувача права вимоги до боржника, яке виникає у стягувача з моменту невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником у визначений строк.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 910/3033/17.

Як вбачається із представленого відповідачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 25 листопада 2014 року станом на 26 травня 2016 року, днем виникнення права вимоги у відповідача є 31 січня 2015 року, оскільки саме з цієї дати за позивачем почала обліковуватися заборгованість за кредитом (а.с. 34).

З огляду на викладене, станом на 05 серпня 2016 року, тобто час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, трирічний строк визначений частиною першою статті 88 ЗУ «Про нотаріат» не сплинув.

Окрім зазначеного, з тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, тобто і на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Вказана редакція у пункту 2 передбачала, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Суд приймає до уваги також положення пункту 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Проте, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису № 658 від 05 серпня 2016 року законодавча підстава для його вчинення, а саме п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» була чинною, а відтак зазначена нотаріальна дія щодо вчинення виконавчого напису є законною, адже, відповідно до ч. 1 ст. 58 Основного Закону держави передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом статтей 15,16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно статті 12 та статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено відповідно до закону, а тому визнанню таким, що не підлягає виконанню він не підлягає, а з огляду на це у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 16, 27, 76, 81, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274-279, 351-355 ЦПК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «РАНТЬЄ», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач - ОСОБА_2 АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1);

Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «РАНТЬЄ» (01601, м. Київ, вул. В. Васильківська, 13, ).

Рішення може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому рішення суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець