"08" липня 2019 р. Справа №150/201/19
Провадження по справі №2/150/121/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.

за участі секретаря Дудки А.Ю.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агропослугтранссервіс» в особі директора ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до «Агропослугтранссервіс» в особі директора ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,1849 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області. 10.01.2012 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. 10.01.2012 також було укладено додаткову угоду про зміну умов договору, що стосувалися орендної плати. Також позивачеві належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,1846 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована на території Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області. 05.03.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки із терміном дії 10 років.

Крім того, позивачеві належить 3/4 частини земельної ділянки площею 1,6380 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка розташована на території Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області. Вказана земельна ділянка також згідно договору оренди від 01.12.2015 передана позивачем в оренду відповідачеві терміном на 10 років.

Нещодавно директор ТОВ «Агропослугтранссервіс» ОСОБА_2 побив позивача, про що останньою було подано відповідну заяву до Чернівецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області. Крім того, орендна плата за 2016 рік відповідачем була сплачена не в повному обсязі. Натомість ОСОБА_2 обіцяв позивачеві забезпечити її піском. За наведених обставин між сторонами правочинів склалися неприязні відносини, які заважають їм в подальшому співпрацювати. Втім, ОСОБА_2 не погоджується добровільно розірвати договори оренди земельних ділянок, у зв`язку із чим, позивач вимушена була звернутися до суду за захистом своїх інтересів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити, наполягаючи на тому, що відповідач є не добропорядною людиною, а тому вона не бажає аби належні їй земельні ділянки перебували в оренді останнього.

Відповідач ТОВ «Агропослугтранссервіс» в особі директора ОСОБА_2 подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність зазначивши, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні. Окрім того, в поданому до суду клопотанні ОСОБА_2 зауважує на тому, що відповідачем як орендарем земельної ділянки в повному обсязі виконуються умови договору, завчасно сплачується орендна плата за користування земельними ділянками, в тому числі й орендна плата за 2019 рік відповідачем сплачена завчасно, що слідує із видаткових касових ордерів від 28.02.2019, копії яких надано суду. Також ОСОБА_2 зазначив, що особиста неприязнь позивача до сторони правочину не може слугувати правовою підставою для його розірвання.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази в їх сукупності та співставленні, проаналізувавши кожен наданий суду доказ на його належність та допустимість встановив наступне.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,1849 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташована на території Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договору оренди землі від 10.01.2012, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропослугтранссервіс» в особі ОСОБА_3 В.В ОСОБА_4 , позивач передала вказану земельну ділянку відповідачеві на праві оренди терміном на 10 років.

10.01.2012 між зазначеними сторонами правочину оренди землі було укладено угоду про зміну умов договору від 10.01.2012 в частині суми орендної плати.

На підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ЕЕМ №151917 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,1846 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташована на території Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договору оренди землі від 05.03.2015, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропослугтранссервіс» в особі ОСОБА_3 В.В., позивач передала вказану земельну ділянку відповідачеві на праві оренди терміном на 10 років.

Окрім того, на підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ЕЕН №152001 ОСОБА_1 належить земельна ділянка в розмірі 3/4 частки від загальної площі 1,6380 га, у тому числі й 1,6380 га ріллі, кадастровий номер 040020183, що розташована на території Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договору оренди землі від 01.12.2015, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропослугтранссервіс» в особі ОСОБА_5 В ОСОБА_4 , позивач передала вказану земельну ділянку відповідачеві на праві оренди терміном на 10 років.

Згідно п. 38 даних договорів, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до умов п. 39 договорів оренди землі розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладаючи спірні договори оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом, а тому спірні договори оренди землі є укладеними.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в судовому засіданні, порушень умов договору зі сторони відповідача як-то знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших порушень не допущено.

З приводу порушення умов договору щодо сплати орендної плати за користування земельними ділянками за 2016 рік, суд враховує наступне.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК Українидоговір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених закономабо договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 11 договорів орендна плата вноситься в строк до 31 грудня поточного року.

Будь-якого належного та допустимого доказу, як-то інформація з Державного реєстру фізичних осіб платників податків Держаної фіскальної служби України про суми виплачених ОСОБА_1 . доходів за 2016 рік, видатковий касовий ордер, тощо на підтвердження порушення строків сплати орендної плати чи її несплати зі сторони ТОВ «Агропослугтранссервіс» позивачем суду надано не було. Також ОСОБА_1 не клопотала перед судом про витребування у відповідача відповідних видаткових касових ордерів, податкових декларацій ТОВ «Агропослугтранссервіс» за 2016 рік тощо .

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Отже, зміст положень ЦПК України, ЦК України дає підстави для висновку, що право на судовий захист пов`язане виключно з порушенням суб`єктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України , абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

При цьому обставину дійсного (реального) порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді.

Тобто, призначенням суду є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя.

Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Розглядаючи дану справу, судом взято до уваги не тільки вимоги національного законодавства України, а і висновки Європейського Суду з прав людини, викладені у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

З огляду на те, що в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено порушеного права позивача «поза розумним сумнівом», за наведених вище обґрунтувань, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено порушеного права позивача «поза розумним сумнівом» на отримання орендної плати за 2016 рік за використання відповідачем належних ОСОБА_1 земельних ділянок.

При цьому, суд також враховує надані копії видаткових касових ордерів про виплату ОСОБА_1 орендної плати за користування належними їй земельними ділянками за 2019 рік, датованих 28.02.2019, тобто орендна плата відповідачем сплачується завчасно.

Також суд зауважує, що особисте неприязне ставлення позивача до відповідача, не може слугувати правовою підставою для розірвання договорів оренди землі. Окрім того, суду не було надано копії вироку суду, яким визнано відповідача винуватим у скоєнні злочину відносно відповідача, а тому суд не вважає такою, що заслуговує на увагу надану копію заяви до Чернівецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області про побиття ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 15, 21, 24, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 651 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агропослугтранссервіс» в особі директора ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок відмовити.

Рішення може бути оскаржено на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення виготовлено у відповідності до ст. 259 ЦПК України.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН