Провадження №2/712/627/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Соснівський районний суд м.Черкаси у складі:

головуючого - судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

представника позивачки адвоката Константина В.М.

представника відповідача ОСОБА_1 . адвоката Витріщак Т.І.

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання земельної ділянки спільною частковою власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання земельної ділянки спільною частковою власністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування вона є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вказаного житлового будинку з надвірними спорудами є ОСОБА_1 (частка становить 3/8 частини) та ОСОБА_8 (частка складає 1/8 частини). На земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 виданий державний акт серія НОМЕР_1 від 11.06.2008 року, відповідно до якого частина земельної ділянки площею 645 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_2 ) належить їй, а інша частина земельної ділянки площею 106 кв.м. (кадастровий НОМЕР_3 ) на праві спільної сумісної власності належить їй, ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на даний час ОСОБА_1 згідно договору дарування № 4162 від 21.06.2016. Вказала, що з метою реалізації свого права на відчуження своєї частини будинку та земельної ділянки під нею, вона звернулася до нотаріуса з відповідним зверненням, однак отримала відмову у посвідченні договору дарування частки земельної ділянки у праві спільної сумісної власності, оскільки частки земельної ділянки, які перебувають у спільній сумісній власності не визначені. Тому звернулася з даним позовом до суду та просить визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 106 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_4 ) відповідно до часток будинку, а саме: за нею право власності на Ѕ частки, за ОСОБА_1 3/8 частки, за ОСОБА_2 1/8 частки.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

29.11.2018 ОСОБА_1 скерував до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що позовні вимоги є безпідставним та необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення. Вказав, що згідно Державного акту Серія НОМЕР_1 від 11.06.2008 ОСОБА_7 є власницею земельної ділянки площею 645 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 . Ѕ частина житлового будинку, який належить позивачці на підставі Договору дарування частини житлового будинку від 24.11.2006, знаходиться сааме на цій земельній ділянці. Зазначив, що ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки загальною площею 106 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_4 , яка є загальним заїздом (проходом) до домоволодіння по АДРЕСА_1 . Крім того, чинним ЦК України не передбачено право на визначення часток у праві спільної сумісної власності. Позивачка не підтвердила доказами порушення її права власника зі сторони відповідачів, їх відмову в укладенні договорів щодо виділу чи поділу спірної земельної ділянки, не наддала доказів, які би підтверджували відмову нотаріуса у реалізації її права на розпорядження майном.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Константин В.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Пояснила, що без визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку вони будуть позбавлені можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Витріщак Т.І. в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила в позові відмовити, оскільки спірна земельна ділянка є загальним заїздом до домоволодіння АДРЕСА_1 , а тому визнання її спільною частковою власністю призведе до неможливості її використання в якості заїзду чи проходу до домоволодіння. Крім того, відсутня технічна можливість у виділі в натурі частки земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 .

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, а також матеріали цивільної справи № 2-192-06 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство відповідно до статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з договором дарування частини житлового будинку від 24.11.2006, зареєстрованого им в реєстрі під № 19742, ОСОБА_9 прийняла у власність Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.10.2018 № 140204827 іншими співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 , частка якого складає 3/8, з яких 1/8 свідоцтво про право на спадщину, 1-5081 від 14.11.1994; ј - на підставі договору дарування частини житлового будинку № 4162 від 21.06.2016, де дарувальником є ОСОБА_3 ; та ОСОБА_8 , частка якої складає 1/8 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.11.1994.

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 01.06.2012 ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 та змінила прізвище на ОСОБА_14 .

Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11.06.2008, частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 645 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_2 ) належить ОСОБА_15 . Інша частина земельної ділянки площею 106 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_6 ) на підставі спільної сумісної власності належить ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Крім того, в матеріалах архівної справи № 2-192-06 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про встановлення порядку користування земельною ділянкою наявний Висновок № 11/3-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 20.11.2005, з якого вбачається, що земельна ділянка площею 106 кв.м. перебуває в загальному користуванні співвласників та реальному розподілу не підлягає, оскільки використовується в якості заїзду чи проходу до домоволодіння АДРЕСА_1 . (а.с. 19-31)

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2006 року визначено між ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 та ОСОБА_11 і ОСОБА_12 порядок користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 загальною площею 1507 кв.м. за фактичним її користуванням відповідно до плану експертизи № 11/3-БТ від 20.11.2005 року. Виділено ОСОБА_17 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у користування 273 кв.м. земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , в тому числі: в окреме користування 144,3 кв.м.; під забудовою 64,7 кв.м. та в спільне користування 64 кв.м. Виділено ОСОБА_11 у користування 884 кв.м. земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , в тому числі під забудовою 55 кв.м. та в спільне користування 32 кв.м. Виділено ОСОБА_12 у користування 350 кв.м. земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , в тому числі в окреме користування 318 кв.м.; під забудовою 71,8 кв.м. та в спільне користування 32 кв.м. (а.с.86-87)

Згідно з ч.2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.368 Цивільного кодексу України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно з ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 р. у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Частиною 1 ст. 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсягах та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача).

Таким чином, визначення часток в праві спільної сумісної власності може бути здійснено за домовленістю між співвласниками. Проте, в тому випадку, якщо інший співвласник перешкоджає в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом і таке право підлягає судовому захисту.

Такі висновки ґрунтуються на положенні ст.ст. 15, 16 ЦК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній сумісній власності.

Нормами ст.ст. 369, 370 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу.

Під час розгляду справи встановлено, що між співвласниками земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, згоди на визначення розміру часток та поділу майна, не досягнуто, тому позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.

Можливість проведення виділу або поділу у натурі майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, закон пов`язує з домовленістю співвласників, оформленою письмовим договором, або у судовому порядку за відсутності цих обставин.

Таким чином, правовий режим спільної сумісної власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З аналізу вище зазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників, оскільки домовленості щодо розміру часток між сторонами не досягнуто, суд вважає за можливе визначити ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по ј частці у спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_6 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності. За таких обставин, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 259, 263-265, 274 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 355, 356, 357, 364, 369, 370, 372, 377, 392 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 86, 87, 88, 89, 120 Земельного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання земельної ділянки спільною частковою власністю задовольнити частково.

Визначити: ОСОБА_15 , ІПН НОМЕР_7 , ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_8 , ОСОБА_16 , ІПН НОМЕР_9 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_10 , по 1/4 частці у спільній сумісній власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_4 ), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до апеляційного суду Черкаської області через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 01.07.2019.

Головуючий І.О.Мельник