Справа № 490/4421/15-ц Суддя першої інстанції Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/812/1215/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участю: представника стягувача ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2019 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А. в залі судового засідання в м. Миколаєві о 09 год. 15 хв., за скаргою ОСОБА_3 про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича протиправними та визнання недійсним та скасування звіту про оцінку майна , -

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати дії приватного виконавця щодо оцінки квартири за адресою: АДРЕСА_1 неправомірними та визнати недійсним та скасувати звіт про оцінку цього нерухомого майна, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Незалежний центр оцінки, експертизи та аналітики «ПИ КАН» при здійсненні виконавчого провадження.

Заявник скаргу мотивував тим, що суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Незалежний центр оцінки, експертизи та аналітики «ПИ КАН» протиправно, всупереч вимогам законодавства та із заниженням реальної вартості здійснено оцінку нерухомого майна боржника, а замовником оцінки майна приватним виконавцем нерухоме майно за такою вартістю передається на прилюдні торги.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що доказів протиправності дій державного виконавця щодо проведення в рамках виконавчого провадження оцінки нерухомого майна боржника, останнім не надано, а тому слід відмовити в задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для повторного розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд дійшов помилкового висновку про ненадання доказів заявником на підтвердження своєї скарги, оскільки він обгрунтовано в скарзі виклав підстави для визнання незаконності звіту про оцінку майна, де вартість квартири виконана з порушенням розрахунків цієї вартості, що призвело до значного заниження ціни квартири, а відтак для невигідних наслідків для боржника під час реалізації такого об`єкту.

Правом надати відзив на апеляційну скаргу стягувач та приватний нотаріус не скористалися.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/490/3143/2015, виданого 06 липня 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва на виконання рішення цього суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 589 755.38 грн. В рахунок погашення цієї заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 , шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмету іпотеки визначеною суб`єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження.

03 грудня 2018 року постановою приватного виконавця призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Незалежний центр оцінки, експертизи та аналітики «ПИ КАН».

Згідно з висновком експерта про вартість іпотечного майна, яке належить ОСОБА_3 , вартість квартири загальною площею 105,6 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 становить 601 948 грн.

Не погодившись із оцінкою вартості нерухомого майна, ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Дійсно, ефективне і своєчасне виконання судових рішень неможливе без надання виконавцеві повноважень щодо застосування санкцій до боржників, які умисно не виконують судові рішення й законні вимоги виконавця.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічну норму містить ч. 1 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження».

Отже при зверненні до суду зі скаргою сторона виконавчого провадження повинна зазначити в скарзі які норми Закону України «Про виконавче провадження порушив виконавець.

У скарзі боржник посилається на те, що дії та рішення виконавця з визначенням вартості майна в сумі 601 948 грн. та така оцінка є необ`єктивною та незаконною.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно із ч. 4 ст. 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст. 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім ( ч. 1 ст. 10 і ч. 1 ст. 11 Закону Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 12 Закону Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Зробивши системний аналіз наведених норм Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/88/ 17 дійшла висновку, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

За приписами ч.ч. 4,5 цієї статті виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Таким чином аналіз ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є у тому числі і заявник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-III)

Отже, колегія скуддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що залучивши суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Незалежний центр оцінки, експертизи та аналітики «ПИ КАН» для проведення оцінки іпотечного майна квартири боржника, приватний виконавець Баришніков А.Д. діяв згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до положень цього ж Закону має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Тож, встановивши відсутність доказів протиправності дій державного виконавця щодо проведення у рамках виконавчого провадження оцінки нерухомого майна, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні скарги.

Ці висновки суду першої інстанції доводи апеляційної скарги не спростовують, а тому апеляційну скаргу відповідно до приписів ст. 374 ЦПК України слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 11 липня 2019 року.