Справа № 305/891/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 жовтня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готра Т.Ю., Бисага Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області, ухваленого 01 липня 2019 року головуючим суддею Марусяк М.О. в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на займаній посаді.

Позов вмотивовано тим, що з 05.10.1998 він працює на посаді директора ДП "Рахівське лісове дослідне господарство" Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства за контрактом. 28 грудня 2018 року ним подана заява про звільнення його з посади з 31.01.2019. Після цього, 21 січня 2019 року, ним подано заяву про відкликання заяви від 28.12.2018 про звільнення його з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство" Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства з 31.01.2019. Разом з цим, після отримання органом управління Державним агентством лісових ресурсів України, його заяви від 28.12.2018, останнім було винесено оскаржуваний наказ №37-к від 21.01.2019 «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 ». Вказаним наказом його звільнено з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство", яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства з 31.01.2019 за угодою сторін за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Вважає, що рішення про його звільнення з роботи є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки згідно вимог чинного законодавства, звільнення до закінчення двотижневого строку можливе за взаємною домовленістю сторін, або у строк визначений працівником у поданій ним позовній заяві. Основними умовами припинення трудового договору на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення договору та строк, з якого договір припиняється. Враховуючи те, що в заяві від 28.12.2018 позивачем зазначено дату звільнення 31.01.2019, а відповідачем винесено наказ №37-к «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 » від 21.01.2019 вважає, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто взаємної домовленості з основних умов угоди про припинення трудового договору на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Таким чином, відповідачем в односторонньому порядку, без досягнення взаємної домовленості з позивачем було визначено дату звільнення позивача. Крім того, відповідно до ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та п. 4 Порядку погодження Головою Ради міністрів АРК, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 №818 (надалі по тексту Порядок), відповідач - Державне агентство лісових ресурсів України, звернулось до голови Рахівської РДА, щодо надання погодження на звільнення ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства «Рахівське лісове дослідне господарство». Разом з цим, листом Рахівської районної державної адміністрації за №96/01.3012 від 23.01.2019, надано відповідь щодо відмови у погодженні звільнення ОСОБА_1 з посади. Таким чином, під час винесення оскаржуваного наказу відповідач дів з порушенням вимог ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та п.п.4-6 Порядку. Вважає, що строк для звернення до суду з вказаною позовною заявою пропущений ним з поважних причин, оскільки 20 лютого 2019 року він вже звертався з позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду, однак ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.04.2019, провадження у справі №260/211/19 - закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. На підставі викладеного, просив визнати причину пропущення строку для звернення до суду з позовною заявою поважною та поновити строк для подання позовної заяви. Визнати незаконним та скасувати наказ Державного агентства лісових ресурсів України №37-к від 21.01.2019 «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 », яким ОСОБА_2 звільнено з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство» з 31.01.2019 за угодою сторін за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Поновити його на посаді директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство", яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства. Стягнути на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.01.2019.

Рішенням Рахівського районного суду від 01.07.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що він не був належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування судового рішення згідно п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України. Вказує, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо звільнення за угодою сторін, а отже відповідач не вправі був його звільняти до закінчення двотижневого строку зважаючи на відкликання ним заяви про звільнення. Також відповідач не вправі був його звільняти з огляду на відмову Рахівської РДА щодо погодження його звільнення. Також при його звільненні всупереч приписів ст. 116 КЗпП України з ним повністю не розрахувалися, що є підставою для стягнення середнього заробітку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем Державним агентством лісових ресурсів України.

Наказом від 07.10.2017 за №623-к, ОСОБА_1 призначений за контрактом на посаду директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство" з 07.10.2010 по 06.10.2015, що стверджується записами в трудовій книжці (а.с.24, 25).

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №37-к від 21.01.2019, припинено трудовий договір із ОСОБА_1 та звільнено його з посади директора державного підприємства "Рахівське лісове дослідне господарство", яке координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства з 31.01.2019 за угодою сторін за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (а.с.14). Підставою для видачі наказу №37-к від 21.01.2019 «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 » стали: заява ОСОБА_1 від 28.12.2018; абзац другий пункту 6 Порядку погодження Головою Ради міністрів АРК, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 №818.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , 21.01.2019 написав заяву про відкликання його заяви про звільнення з роботи за угодою сторін від 28 грудня 2018 року (а.с.15).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 цього Кодексу).

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.8 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП).

В даному випадку у заяві від 28.12.2018 року ОСОБА_1 чітко просив звільнити його з роботи за угодою сторін з 31.01.2019 року. Відповідач прийняв таку заяву та звільнив ОСОБА_1 згідно наказу від 21.01.2019 саме з 31.01.2019 за угодою сторін, на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, а отже між сторонами було досягнуто згоди щодо звільнення за угодою сторін.

Таким чином всі посилання апелянта на необхідність дотримання двотижневого строку для можливості відкликання заяви про звільнення та ст. 38 КЗпП України є безпідставними, позаяк позивача правомірно звільнено на підставі п.1 ст.36 КзПП України, відповідно до буквального змісту його заяви.

Безпідставним є й посилання апелянта на порушення відповідачем при його звільненні ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та п.п.4-6 Порядку.

Так, згідно з ст.36 ЗУ "Про місцеві державні адміністрації" місцеві державні адміністрації здійснюють функцію управління майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління. Голови місцевих державних адміністрацій укладають та розривають контракти з їх керівниками. Керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.

Відповідно до п.4 Порядку, пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства, яке зареєстроване на території району, погоджується з головою райдержадміністрації.

Згідно п.6 Порядку, повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи. У разі коли протягом 5 днів повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації не надіслані, пропозиція вважається погодженою.

З вищенаведеного слідує, що голова місцевої державної адміністрації, у разі надходження пропозиції щодо звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження повинен надіслати керівникові центрального органу виконавчої влади повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні у звільненні з посади керівника підприємства.

Судом вірно встановлено, що Державне агентство лісових ресурсів України, 08.01.2019 звернулось до голови Рахівської РДА Закарпатської області, ОСОБА_3 , щодо надання погодження на звільнення ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства «Рахівське лісове дослідне господарство», за угодою сторін за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (а.с.19).

Листом від 23.01.2019 голови Рахівської РДА Закарпатської області, ОСОБА_3 надано відмову щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП "Рахівське ЛДГ" (а.с.20).

Водночас надана, головою Рахівської РДА відмова щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП "Рахівське ЛДГ" жодним чином не вмотивована, а отже суд, вірно виходив з того, що така не може слугувати підставою для скасування наказу №37-к від 21.01.2019 «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 ».

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо неповідомлення ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду, то апеляційний суд констатує, що ухвалою Рахівського районного суду від 14.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.33). В даній ухвалі судом роз`яснено, що відповідно до вимог ст.. 279 ЦПК України розгляд справи здійснюватиметься без повідомлення сторін за наявними матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Оскільки учасники справи, в тому числі й ОСОБА_1 , не подавали клопотання про виклик їх судове засідання, то суд правомірно, згідно ст.. 279 ЦПК України, розглянув дану справу без повідомлення сторін. Отже посилання апелянта на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є недоречним.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду від 01 липня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 25 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді