П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/4510/19

Номер провадження 22-ц/804/1918/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А., Попової С.А.,

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Коровіної Наталі Георгіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 червня 2019 року, у складі судді Киян Д.В.,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в сумісному майні подружжя.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу. Одночасно позивачу роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погоджуючись з ухвалою суду адвокат Коровіна Н.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а матеріали позову направити до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з таких підстав

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Посилався на те, що він перебував з ОСОБА_2 у шлюбі з 28 грудня 2013 року до 18 січня 2017 року. Під час шлюбу вони придбали автомобіль «Suzuki Swift», 2007 року випуску. Після припинення шлюбних відносин він звертався до ОСОБА_2 з проханням провести поділ автомобіля добровільно, однак вона від цього відмовилася, тому він змушений звернутися до суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують обставити, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

04 червня 2019 року на виконання ухвали щодо залишення позовної заяви без руху, на адресу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від адвоката Коровіної Н.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла уточнена позовна заява. Представник посилався на те, що позивач самостійно не має можливості витребувати інформацію щодо спірного автомобіля, а оригінали документів щодо спірного майна знаходяться у відповідача і у зв`язку з цим подано клопотання до суду про витребування доказів.

Проте суд першої інстанції визнав недоліки не усуненими та повернув позовну заяву позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунено недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 28 березня 2019 року про залишення позовної заяви без руху, що є перешкодою у відкритті провадження у справі та є підставою для повернення позовної заяви.

З прийнятим рішення колегія суддів погодитися не може.

Частина ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини також гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Отже, цей пункт втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» 2002 рік).

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно із ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач виклав в ній обставини, якими обґрунтував свої вимоги, зазначив докази, які, на його думку, підтверджують наведені обставини.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

При цьому частинами 5, 7 статті 83 ЦПК України, визначено, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

З наведеного вбачається, що позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини, а тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні заяви залишати її без руху та повертати заявнику.

При цьому, п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що саме у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

З наведеного вбачається, що питання оцінки обґрунтованості позову вирішується судом на наступних етапах судового розгляду, та, у разі висновку суду про його необґрунтованість, він може бути залишений без задоволення. Тобто суд не вправі з цих підстав залишити позовну заяву без руху та повертати заявнику.

Суд першої інстанції зазначених обставин та вимог закону не врахував, а тому його висновок про необхідність визнання позовної заяви неподаною з вказаних підстав, не можна визнати обґрунтованим.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву позивачу, в той час як остання за вищенаведеними критеріями відповідала вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги адвоката Коровіної Н.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , є обґрунтованими, а постановлена ухвала Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07 червня 2019 року, у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, ст.379 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Коровіної Наталі Георгіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 червня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 10 липня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А.Зайцева

С.А. Попова