Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 березня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюк В.В., за участю секретарів судового засідання Луценко К.І., Добривечір А.О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визнання дитини такою, що позбавлена батьківського піклування, встановлення опіки та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач 1), ОСОБА_3 (надалі за текстом - відповідач 2), третя особа: Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визнання дитини такою, що позбавлена батьківського піклування, встановлення опіки та стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що останній є дідом малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є донькою відповідачів по справі. В 2013 р. шлюб між відповідачами було розірвано. В подальшому, між відповідачем 1 та громадянином ОСОБА_5 було укладено шлюб, після чого, останні переїхали проживати разом до м. Харкова. Восени позивач разом зі своєю дружиною переїхали проживати з м. Євпаторія до м. Харкова. В 2016 р. шлюб між відповідачем 1 та ОСОБА_5 був розірваний. Фактично з моменту народження малолітня ОСОБА_4 проживає разом з позивачем та його дружиною та знаходиться на їхньому утриманні. Відповідач 1 самоусунулася від виховання своєї малолітньої доньки, не цікавиться її життям, не бажає приймати участь у цьому. Відповідач 2, який є батьком малолітньої ОСОБА_4 після народження останньої також, не цікавиться її життям, не проявляє до неї ніяких батьківських почуттів, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, оскільки, остання позбавлена батьківського піклування, а позивач має намір оформити опікунство щодо ОСОБА_4, а відтак, просив позбавити відповідачів батьківських прав, визнати малолітню ОСОБА_4 такою, що позбавлена батьківського піклування, стягнути аліменти з відповідачів з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог в цій частині та призначити позивача опікуном, у зв'язку із чим, позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавали, відзиву не подавали, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи.

До початку судового засідання від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів та подання щодо доцільності встановлення опіки над мололітньою ОСОБА_4 та призначення позивача опікуном.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі за текстом - СК України).

Дитинство в Україні охороняється державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 5 СК України). Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння.

Судом встановлено, що позивач є батьком відповідача 1, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_5, про що зроблений запис № 3 (в), де в графі батьки зазначені: батько - ОСОБА_1, мати - ОСОБА_6 (а.с. 8).

Як вбачається з матеріалів справи відповідачі перебували в зареєстровану шлюбу, під час якого у останніх народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, де в графі батьки зазначені: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_7 (а.с. 9).

Рішенням Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 21.10.2013 р. шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 10-11).

В подальшому, відповідач 1 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_5, який 22.06.2016 р. було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_4, виданого Лозівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складений відповідний актовий запис № 40 (а.с. 12).

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону ( ч. 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 , ст. 165 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина.

Відповідно до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Крім того, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, але всупереч зазначеним вимогам закону відповідач свої зобов'язання щодо виховання та розвитку дитини не здійснює.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

А відтак, судом встановлено, що відповідачі свій обов'язок по вихованню дитини не виконують, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а також засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Таким чином, при вирішенні питання можливості позбавлення батьківських прав батьків дитини суд має з'ясувати чи дійсно останні мали можливість виконувати свої батьківські обов'язки та ухилялися від їх виконання.

Вказану позицію висловив ЄСПЛ, зазначивши, що суд, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (справа «Шульц проти Польщі» (Schultzv. Poland), № 50510/99, від 08.01.2002 р.; «Реммо і Узункая проти Німеччини» (Remmoand Uzunkayav. Germany), № 5496/04, від 20.03.2007 р.; та «Полашек проти Чеської Республіки» (Polasekv. CzechRepublic), № 31885/05, від 08.01.2007 р.).

Статтею 19 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом 10 днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно Висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_4 (а.с. 53-54).

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно

дитини.

Факт ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей підтверджується наступними документами.

Згідно акту обстеження умов проживання від 10.07.2018 р. зазначено, що адресою: АДРЕСА_1 проживають позивач з дружиною та мололітня ОСОБА_4, яка є онукою останніх. Дитина проживає в окремій кімнаті, яка облаштована необхідними меблями, іграшками та ін., санітарно-технічний стан житла - задовільний (а.с. 14).

В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява відповідача 1 щодо надання згоди останньої на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 (а.с. 13).

А відтак, суд вважає, що такий крайній захід впливу на відповідачів, які не виконують батьківських обов'язків, є доцільним та необхідним для захисту інтересів дітей.

Згідно з положеннями ст. 55 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника; при призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного.

Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється на дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки і піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Перелік осіб, які можуть бути опікуном, піклувальником дитини, встановлений у ст. 244 СК України.

Опіка, піклування встановлюється з метою виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок позбавлення батьків батьківських прав або з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей.

Згідно з поданням № 177 від 25.02.2019 р. Департаменту служби у справах дітей Виконавчого комітету Харківської області Харківської міської ради, вбачається, що Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, у разі позбавлення відповідачів батьківських прав, вважає за доцільне встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та призначити позивача опікуном останньої (а.с. 55-56).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач є людиною працездатною, що підтверджується наданою довідкою про заробітну плату від 27.06.2018 р. № 80, з якої вбачається, що позивач працює в Господарському суді Луганської області на посаді головного спеціаліста та його заробіток за період з січня 2018 р. по червень 2018 р. складає 72 002,11 грн. (а.с. 17).

Відповідно до ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч. 2 ст. 184 СК України).

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15.05.2006 р. вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до статтей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, судом встановлено на підставі переконливих доказів, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання обов'язків по вихованню своєї доньки, що порушує її право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку її батьків, а тому, порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 з одночасним стягненням з відповідачів на утримання останньої аліментів, та призначення опікуном позивача.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог в частині стягнення аліментів з обох батьків у твердій грошовій сумі, суд виходить перш за все, з інтересів самої дитини, а відтак, в цій частині позовні вимоги також, підлягають задоволенню.

Ухвалюючи таке рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судовий збір на користь позивача за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, визнання дитини такою, що позбавлена батьківського піклування та встановлення опіки у розмірі 1 057, 20 грн. з кожного.

Крім того, суд стягує з відповідачів на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 352,40 грн. з кожного за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конвенції про права дитини, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. ст. 19, 150, 152, 155, 157, 164, 166, 180-183, 191, 193 СК України, ст. ст. 55, 58, 60, 63 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, визнання дитини такою, що позбавлена батьківського піклування, встановлення опіки та стягнення аліментів - задовольнити;

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 опікуном над малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 кошти (аліменти) на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім) гривень з кожного, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 серпня 2018 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття - 18 років;

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 судовий збір у розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок з кожного;

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок з кожного;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

відповідач 1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2);

відповідач 2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_4);

третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (адреса: м. Харків, вул. Руслана Плоходька, буд. 3);

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду;

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання через Подільський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення;

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи;

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Гребенюк