ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 715/1730/18

Провадження 22-/822/577/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Одинак О.О., Литвинюк І.М.,

секретар Ковальчук Н.О.

розглянувши апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2019 року в цивільній справі за позовом ПАТ «Укрзалізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області та ОСОБА_1 , третя особа : Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, державного акту на право власності на земельну ділянку (головуючий в суді першої інстанції суддя Цуренко В.А.)

встановив :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ПАТ «Укрзалізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося в суд з позовом до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області та ОСОБА_1 , третя особа : Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення залізниці, в межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця) землевпорядною організацією приватним підприємством «Ріга» (далі - ПП «Ріга») у грудні 2015 року виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Чернівці Вадул-Сирет в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області.

За наслідками проведення інвентаризації було виявлено, що земельна ділянка від 299км+578м до 299км+590м, що перебуває у власності ОСОБА_1 частково, площею 0,0086 га накладається на смугу відведення залізниці. Вказану земельну ділянку, загальною площею 0,0525 га передано у власність ОСОБА_1 рішенням Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області №11/74 від 03.12.1997р. на підставі якого відповідач отримав державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 2001 року в державному земельному кадастрі № НОМЕР_2 .

Вважає, що рішення селищної ради прийнято з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та таким, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, а тому підлягає визнанню недійсним.

Так, згідно «Плана границ полосы отвода линии Адыката-Берхомет», який є доказом землекористування залізниці, розроблений та погоджений в 1959 році, ширина смуги відведення на вказаній вище ділянці становить 40 м від осі колії. Земельна ділянка відповідача частково входить до ширини смуги відведення залізниці і загальна площа перетину земельної ділянки відповідача у смузі відведення залізниці становить 0,0086 га та знаходиться на відстані 28м.

На земельній ділянці, розміри якої визначені Планом смуги відведення, розташована головна колія Гл.Буковинська-Берегомет, інвентарний номер 39, взята на облік в 1944 році, яка є власністю і перебуває на балансі залізниці.

Посилаючись на те, що рішення Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області №11/74 від 03 грудня 1997 року, на підставі якого ОСОБА_1 передано у власність спірну земельну ділянку та видано державний акт на право власності на неї, суперечить вимогам земельного законодавства та порушує права позивача на користування земельною ділянкою, ПАТ «Українська залізниця».

Позивач просив визнати незаконним та скасувати вказане рішення селищної ради в частині надання земельної ділянки ОСОБА_1 у приватну власність для обслуговування будинку, ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 що накладається на смугу відведення залізниці, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером виданий ОСОБА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та запис у Поземельній книзі кадастровий номер НОМЕР_2 виданий ОСОБА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та запис у Поземельній книзі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області та ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, державного акту на право власності на земельну ділянку відмовлено повністю.

Суд першої інстанції відмовив у позові у зв`язку з необгрунтованістю та безпідставністю позовних вимог, зазначивши також, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що частина земельної ділянки відповідача є частиною смуги відведення залізниці, а також не доведено розміру накладення чи перетину земельної ділянки відповідача із землями, які перебувають у користуванні позивача. Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель виготовлена без надання дозволу органу місцевого самоврядування, не погоджена, не затверджена, здійснена з порушенням встановленого терміну, проведена без участі та повідомлення власника земельної ділянки, а тому є неналежним доказом. Крім цього, суд вважав, що позбавлення відповідача ОСОБА_1 права власності за спірну земельну ділянку шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку означатиме втручання у право особи на мирне володіння майном за відсутності об`єктивної необхідності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» просило рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, які суд визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

АТ «Укрзалізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказувало на те, що судом під час ухвалення рішення в порушення вимог ст.ст.263, 265 ЦПК України не надано належної оцінки технічній документації, як доказу у справі на підтвердження позовних вимог залізниці, тоді як висновок суду про неналежність такого доказу є незаконним та суперечить вимогам ст.77 ЦПК України та ст.ст.25, 57 Закону України «Про землеустрій».

Стверджуючи про те, що позивачем не вірно вказане місце розташування спірної земельної ділянки (від 299км+578м до 299км +590м) тоді як вона, на думку суду, розташована в іншому місці, а саме на 300км+578м до 300км+590м, судом в оскаржуваному рішенні не зазначено жодного доказу та нормативного документу на підставі якого ним встановлено дану обставину.

Апелянт вказував на те, що судом першої інстанції було безпідставно задоволено заяву ОСОБА_1 та Глибоцької селищної ради про застосування строку позовної давності.

У позовній заяві було зазначено про те, що про порушення свого права позивачу стало відомо 25 листопада 2015 року, а саме після отримання від землевпорядної організації матеріалів інвентаризації земель.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Глибоцька селищна рада подала відзив на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця».

Просила апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області просило у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Глибоцької селищної ради Чернівецької області від 03 грудня 1997 року № 11/74 відповідачу ОСОБА_1 передано безоплатну у власність земельну ділянку для ведення підсобного господарства та обслуговування будинку площею 0,0525га що розташована по АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного рішення ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 25 жовтня 2001 року з кадастровим номером № НОМЕР_2 площею 0,0525 га, яка знаходяться в смт . Глибока .

Відповідно до викопіювання із зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» за напрямком Чернівці-Вадул-Сирет» в адміністративних межах Глибоцької селищної ради, виконаного ПП «Ріга», земельні ділянки ОСОБА_1 накладаються на смугу відведення залізниці, площа накладення становить 0,0086 га.

Згідно «Плана границ полосы ж.д. отвода линии Адынката-Берхомет Львовской железной дороги в административных границах Глыбокского района Черновицкой области от км 292+920,2 до км.300+187,5», розробленого Дорпроект Юго-Западной ж.д. у 1959 році ширина смуги відведення на ділянці з 299км+578м до 299км +590 м становить 40м від осі колії.

ОСОБА_1 та Глибоцькою селищною радою було подану до суду першої інстанції заяви про застосування строків позовної давності.

В якій вони посилались на те, що з моменту складення акту обстеження земельних ділянок юридичних або фізичних осіб, які частково розташовані в межах смуги відведення ДГТО «Львівська залізниця» на території Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 27 серпня 2013 року позивачу стало відомо про порушення його права, а з позовом він звернувся лише в 2018 році, за межами строку позовної давності.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно до статті 19 Конституції України посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт», частини першої статті 23 Закону України «Про транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України.

За змістом пункту а) частини четвертої статті 84 ЗК України землі під державними залізницями належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Частинами 1, 2 Закону України «Про транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт".

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що частина земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 є частиною смуги відведення залізниці, та не доведено розміру накладення чи перетину земельної ділянки відповідача із землями які перебувають у користуванні ПАТ «Львівська залізниця».

Між тим, зважаючи на норми діючого законодавства (в період виникнення у позивача права користування земельною ділянкою), суд першої інстанції не надав оцінку доводам позивача з приводу того, що право залізниці на спірну ділянку виникло з моменту побудови залізничної колії у 1959 році, згідно з Планом смуги відведення лінії Адинката-Берхомет в адміністративних межах Глибоцького району Чернівецької області від км 292+920,2 до км 300+187,5.

Наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-305гс15, у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2018 у справі № 909/277/16, від 14 березня 2019 року у справі № 918/1373/16.

В матеріалах справи відсутні докази про вилучення у ПАТ «Українська залізниця» земельної ділянки, яка віднесена до смуги відведення залізниці та знаходиться в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Чернівецької області.

Відповідно до частини 1 стаття 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За правилами частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З огляду на викладені обставини колегія суддів дійшла висновку, що спірна земельна ділянка частково зайнята об`єктами залізничної інфраструктури, що підтверджено «Планом границ полосы ж.д. отвода линии Адынката-Берхомет Львовской ж.д. в административных границах Глыбокского района Черновицкой области от км. 0+000 до км. 12+235», розробленого Дорпроект Юго-Западной ж.д. у 1959 році відповідно до якого ширина смуги відведення на ділянці з 299км+578м до 299км +590 м становить 40м від осі колії.

При цьому, земельна ділянка, що знаходиться у власності відповідача ОСОБА_1 , частково накладається (перетинається ) на смугу відведення залізниці, площею 0,0086 га. Дана обставина підтверджується Технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, виготовленою приватним підприємством «Ріга»

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,0086 га належить до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, яка не може передаватися у приватну власність. Тому Глибоцька селищна рада Чернівецької області не мала законних повноважень розпоряджатися землями такої категорії. Наявність чи відсутність у регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» документів, що посвідчують право на користування земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту.

Відповідно до п.п. 60 - 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - електронним цифровим підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.

Пунктом 115-2 зазначеного Порядку встановлено, що у разі коли до 01 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність, або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою згідно з п.п. 107 - 111 і 113 цього Порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 частини шостої ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру можливе після ухвалення рішення про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

З урахуванням викладених обставин справи та вимог закону, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позов слід задовольнити частково.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що позов обгрунтований в частині визнання незаконним та скасувати рішенням Глибоцької селищної ради від 03.12.1997р. №11/74 про надання у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки по АДРЕСА_1 що накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0086га., а також в частині визнання недійсним Державного акту, державної реєстрації запису в поземельній книзі в частині накладення земельних ділянок.

Суд першої інстанції при розгляді справи зробив висновок про пропуск позивачем строку давності звернення з позовом. При цьому посилався на те, що 27 серпня 2013 року відповідної комісією був складений акт обстеження земельних ділянок юридичних або фізичних осіб, які частково розташовані в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на території Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області. В складі спільної комісії перебувало п`ять представників АТ «Українська залізниця», які своїми особистими підписами скріпили складення даного акту та встановили факт наявності можливого порушення прав. Суд вважав, що саме з 27 серпня 2013 АТ «Українська залізниця» дізналась про порушене право, і строк позовної давності сплинув 26 серпня 2016 року, проте позивач звернувся до суду в серпні 2018 року.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку давності є помилковим. З наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові лише у випадку, коли позов доведений.

З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2013 року був складений акт обстеження земельних ділянок юридичних або фізичних осіб, які частково розташовані в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на території Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області. Даний акт складався виходячи із попередніх даних що були виявлені в процесі підготовчих робіт по інвентаризації та не містили фактичних обставин щодо наявності факту порушеного права землекористування залізниці. Обстеженням не було встановлено наявності права землекористування осіб і підстав їх виникнення. Така інформація стала відома позивачу після завершення інвентаризації та отримання технічної документації. Безпідставним є висновок суду про те, що технічна документація є неналежним доказом, оскільки проведена без надання дозволу органу місцевого самоврядування, не погоджена та не затверджена в установленому законом порядку. Так, в матеріалах справи міститься витяг з рішення Глибоцької селищної ради №320-36/14 від 29 квітня 2014 року, відповідно до якого сесія селищної ради надала дозвіл ДТГО «Львівська залізниця» на проведення інвентаризації земель в межах населеного пункту смт.Глибока Глибоцької селищної ради. Дана документація погоджена відділом Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області.

Отже, датою з якої слід відраховувати строк позовної давності є дата виготовлення технічної документації ПП «Ріга» на підставі відповідного акту приймання-передачі від 25.11.2015р. і саме з цього часу починає перебіг строку позовної давності. Позивач звернувся в суд з позовом в серпні 2018 року в межах строку позовної давності.

Отже, суд погоджується з доводами апелянта про помилковий висновок суду першої інстанції про пропущення позивачем строку позовної давності.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.3 п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у разі невідповідності висновків суду обставинам справи та у разі порушення судом першої інстанції процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Враховуючи всі обставини, апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2019 року скасувати. Позов акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» задовольнити частково. Визнати незаконним та скасувати рішення Глибоцької селищної ради Чернівецької області від 03.12.1997р. №11/74 в частині надання земельної ділянки ОСОБА_1 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 в частині накладення на смугу відведення залізниці площею 0,0086га., визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 2001 року на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 , кадастровий номер № НОМЕР_2 , в частині посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,0086га, яка накладається на земельну ділянку смуги відведення залізниці, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером номер № НОМЕР_2 , яка належить їй на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 2001 року та скасувати запис у Поземельний книзі щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку в частині площею 0,0086 га, кадастровий номер № НОМЕР_2 що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Відповідно до положеннь ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За подання позовної заяви позивач заплатив 5286грн. судового збору, за подання апеляційної скарги - 8644,50грн., всього сплачено 13930,50грн.

Враховуючи зазначене, слід стягнути з Глибоцької селищної ради Чернівецької області та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» по 6965,25грн. з кожного на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.374, п.3, п.4 ч.1 ст. 376, ст.382, ст. 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2019 року скасувати.

Позов акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Глибоцької селищної ради Чернівецької області від 03 грудня 1997 року №11/74 про передачу у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер № НОМЕР_2 , що знаходиться по АДРЕСА_1 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0086га, яка накладається на земельну ділянку смуги відведення залізниці.

Визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 2001 року на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 , кадастровий номер № НОМЕР_2 , в частині посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,0086га, яка накладається на земельну ділянку смуги відведення залізниці.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером № НОМЕР_2 , яка належить їй на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 2001 року.

Скасувати запис у Поземельний книзі щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку в частині площею 0,0086 га, кадастровий номер НОМЕР_2 що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути із Глибоцької селищної ради Чернівецької області та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» по 6965,25грн. з кожного на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови - 12 липня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :