Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №520/11547/15-ц

провадження №61-30827св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя - доповідач),

учасники справи:

позивач - Одеська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2016 року у складі судді Калініченко Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила: визнати відумерлою спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_1 ; витребувати вказану квартиру у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 ; визнати за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на зазначену квартиру.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2014 року встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року за ОСОБА_1 як спадкоємцем четвертої черги за законом було визнано в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з тим, рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2014 року про встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 було скасоване ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2014 року, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду, що не було прийнято до уваги Київським районним судом м. Одеси при ухваленні рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру.

24 червня 2015 року Апеляційним судом Одеської області було скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволення позову.

А відтак, ОСОБА_1 не є спадкоємцем ОСОБА_2 .

Враховуючи відсутність спадкоємців за заповітом чи за законом на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , та спливу одного року з часу відкриття спадщини, з урахуванням тієї обставини, що територіальна громада міста Одеси є універсальним правонаступником майна, що відкрилося після смерті спадкодавця, Одеська міська рада просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Київського районного суду Одеської області від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року, позов Одеської міської ради задоволено частково.

Визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що з урахуванням відсутності спадкоємців померлого ОСОБА_2 та подання заяви про визнання спадщини відумерлою після одного року з часу відкриття спадщини, наявні підстави для визнання спірної квартири відумерлою спадщиною та визнання за територіальною громадою м. Одеси права власності на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди виходили з відсутності доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 набув право власності на спірну квартиру в установленому законом порядку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасуватирішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 1277 ЦК України спадщина може бути визнана відумерлою у разі відсутності спадкоємців за законом та заповітом. Разом з тим спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_3 , яка після смерті чоловіка не проживала у спірній квартирі.

Необґрунтованими є висновки судів про те, що після смерті ОСОБА_2 спадщина ніким не була прийнята, тому може бути визнана відумерлою. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_3 та він, оскільки з 2003 року проживав у спірній квартирі у якості члена родини та продовжує проживати у ній, сплачує комунальні послуги.

Окрім того ним в касаційному порядку оскаржене рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2017 року, яким відмовлено у встановленні факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 у період з весни 2003 року по 20 червня 2009 року, оскільки вказаним рішенням порушені його права.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння в касаційному порядку не оскаржуються та не переглядаються.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Одеси.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 травня 2018 року справу № 520/1154/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №594 від 05 серпня 2009 року.

ОСОБА_2 постійно мешкав, був зареєстрований та був основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , в якій також була зареєстрована ОСОБА_3 , яка на час смерті ОСОБА_2 в ній не проживала, що підтверджується довідкою ЖБК «Вимпел 16».

Встановлено, що квартиронаймач ОСОБА_2 повністю виплатив пай на квартиру АДРЕСА_1 , однак за життя не зареєстрував своє право власності на неї.

Відповідно до листа Третьої Одеської державної нотаріальної контори № 6074/01-16 від 11 листопада 2014 року, згідно з Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №38858313 від 11 листопада 2014 року після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2014 року встановлено факт того, що ОСОБА_1 постійно проживав однією сім`єю разом з ОСОБА_2 з весни 2003 року по день його смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому рішення суду першої інстанції про встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 було скасовано ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2014 року, заяву ОСОБА_1 - залишено без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_1 , що він має право на звернення з аналогічними вимогами в позовному провадженні.

05 грудня 2014 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане рішення було скасоване рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до статті 278 ЦПК України 2004 року суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Встановивши відсутність спадкоємців ОСОБА_2 за заповітом і за законом та дотримання Одеською міською радою вимоги щодо подання заяви про визнання спадщини відумерлою після спливу одного року з часу відкриття спадщини, суди обґрунтовано задовольнили позовні вимоги про визнання спірної квартири відумерлою спадщиною та визнання права власності на неї за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків судів про те, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_3 , тому відсутні підстави для визнання спадщини відумерлою, оскільки остання із заявою про прийняття спадщини у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк не зверталася та на час смерті ОСОБА_2 з ним не проживала.

Посилання у касаційній скарзі на те, що він постійно проживав із ОСОБА_2 однією сім'єю на момент смерті та звертався до суду із заявою про встановлення даного факту не приймаються судом до уваги, оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2014 року про встановлення факту проживання відповідача однією сім`єю разом з ОСОБА_2 скасовано ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2014 року, заяву ОСОБА_1 - залишено без розгляду. Зазначене рішення апеляційного суду набрало законної сили.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року в оскарженій частині залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року в частині визнання спадщини відумерлою та витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов