РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3119/19

пр. № 2/759/3680/19

02 липня 2019 року Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Бабич Н.Д.

при секретарі Котляр Ю.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги позивачі обгрунтовують тим, що відповідач з 2007 року зареєстрований в спірній квартирі, однак в ній не проживає, речей його в квартирі не має, витрат по утриманню житла він не несе. Позивачі просять задовольнити позовні вимоги на підставі ст. 150 ЖК України та ст.ст. 321, 383, 391, 402 ЦК України.

Ухвалою судді від 20.02.2019р. було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.27-28).

Ухвалою суду від 19.03.2019р. підготовче провадження було закрито та призначено судовий розгляд (а.с.35-36).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на даний час відбуває покарання за вироком суду у ВК №4 м.Житомира, направив до суду письмову заяву, де просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.54-55).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності відповідача та постановити заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, свідка ОСОБА_4 , дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачі є власниками 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Так, позивач ОСОБА_2 є власником 1/2 частина спірної квартири згідно свідоцтва про право власності від 05.09.2006р. , а позивач ОСОБА_1 - є власником іншої 1/2 ч. квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.14-18).

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб від 21.08.2017р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15), та з 12.07.2007р. зареєстрований відповідач ОСОБА_3 (а.с.13).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що відповідач після реєстрації в квартиру не заселявся, речей його в квартирі не має, квартирою він не цікавиться, жодних витрат по сплаті комунальних послуг не несе.

Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_4 , який суду пояснив, що він відповідача жодного разу в квартирі не бачив, останній в квартирі не проживає, його речей в квартирі не має.

Факт непроживання відповідача в спірній квартирі підтверджується Актами РЕО №6 від 03.02.2011р. та 29.09.2017р. (а.с.31, 32).

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхтто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 150 Житлового кодексу України унормовано, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Положення Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, аналіз вказаних положень закону дає підстави для висновку, що право на користування житловим приміщення є похідним від права власності, і, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивачів, вони не пов`язані спільним побутом, не проживає в квартирі, в якому зареєстрований, а позивачі мають намір використовувати житло для власного проживання, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача таким, що втративи право користування житловим приміщенням - кв. АДРЕСА_1 .

Судова практика та позиція Верховного суду викладена в Постанові Верховного суду від 22.05.2019 року в аналогічній справі №759/11863/16-ц, пр. №61-22689св18.

Також аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 391, 406 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Зазначити дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає та зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродж. м.Києва, зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродж. м.Києва, РНОКПП - невідомий, зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Суддя: Бабич Н.Д.