Справа № 351/2659/18
Провадження № 22-ц/4808/880/19
Головуючий у 1 інстанції Собко В. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 11 квітня 2019 року, постановлену в складі судді Собко В. М. у м.Снятин,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовна заява з врахуванням збільшених позовних вимог, мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 08 червня 2013 року, який зареєстровано виконкомом Шевченківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківській області, а.з. №8. У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. На даний час фактичне сімейне життя між сторонами припинене, подружжя проживає окремо. Посилаючись на те, що збереження сім`ї неможливе, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 », сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати із нею, стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Снятинського районного суду від 11 квітня 2019 року позов задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.06.2013року виконкомом Шевченківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківській області, актовий запис №8 розірвано. Сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати із матір`ю ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 29.11.2018 року. У відповідності зі ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з постановленням нового про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. На думку апелянта, відповідач отримав картку поляка та має право на постійне проживання та працевлаштування в Польщі. Крім того, він на даний час працює далекобійником, його зарплата в місяць становить 1000 євро. Вказує, що на їй матеріально важко самостійно утримувати малолітнього сина, тим більше, що хворіє і на його лікуванні витрачає значні кошти. Часткове обстеження та лікування проходила в Польщі і продовжує лікуванння, оскільки дитина потребує оперативного втручання.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Дмитришин ОСОБА_5 рішення суду у справі не оскаржує.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про своєчасне повідомлення сторін про час та місце судового засідання вказала у у телефонному режимі представник позивачки ОСОБА_6 Причиною неявки зазначила сімейні обставини, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони після укладення шлюбу злагодженої сім`ї не створили, протиріччя між ними набули стійкого характеру, перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, а тому суд приходить висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати. Крім того, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач є працездатним, має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Проте у добровільному порядку кошти не надає. Тому суд стягнув із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття.

Рішення в частині розірвання шлюбу та залишення ОСОБА_3 проживати із матір`ю не оскаржується.

Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 08 червня 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.5).

За час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.6) .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2019 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції, відповідно до ст. 182 СК України вірно врахував матеріальний стан відповідача та прийшов правильного висновку, що останній є молодою, працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, суд зобов`язаний був врахувавши всі обставини, визначити зразу належний розмір, а не встановивши конкретний розмір у твердій грошовій сумі, всупереч вимогам ч. 2 ст. 182 СК України додатково встановлювати мінімальний розмір стягуваних аліментів.

За таких обставин рішення суду в частині визначення мінімального розміру стягуваних аліментів слід змінити, та виключивши з резолютивної частини рішення слова "але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо отримання відповідачем значно більшого розміру доходів не заслуговують на увагу при визначенні розміру аліментів, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами на підтвердження іншої суми прибутку отриманою особисто ОСОБА_2 ніж встановленою судом першої інстанції.

Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що неповнолітня дитина сторін хворіє і потребує додаткових затрат на лікування, які оплачуються відповідачкою, так як не підтверджені доказами.

Отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, врахував правила статті 182 СК України, надав оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Снятинського районного суду від 11 квітня 2019 року змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення частину речення з зазначенням "але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 липня 2019 року.

Судді: В.Д. Фединяка

І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський