КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/3338/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Борець Є.О.

Унікальний №359/336/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Груп» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Груп», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недостовірною та спростування інформації, а також стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Груп» (далі - ТОВ «БФ Груп»), третя особа: ОСОБА_1 про визнання недостовірною та спростування інформації, а також стягнення моральної шкоди.

Просила, визнати недостовірною інформацію, розповсюджену ТОВ «БФ «Груп», про те, що позивач вкрала 15 млн. доларів вкладників Омега банку та зобов'язати ТОВ «БФ «Груп» спростувати вказану інформацію шляхом оприлюднення резолютивної частини рішення суду на тринадцяти вікнах першого поверху, які розташовані у нежитлових приміщеннях, які позначені у технічному паспорті № 2, №4, №5, №18 (групи приміщень 18), у будівлі АДРЕСА_1; визнати інформацію розповсюджену ТОВ «БФ Груп» стосовно позивача: «ІНФОРМАЦІЯ_4» такою що порочить мою честь гідність і ділову репутацію; зобов'язати ТОВ «БФ Груп» демонтувати вказані написи і зображення позивача з усіх вікон нежитлових приміщень, належних на праві власності ТОВ «БФ Груп», розташованих на першому поверсі фасадної частини будинку АДРЕСА_1; стягнути з ТОВ «БФ Груп» на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати по справі.

В обґрунтування позову посилалась на те, що ТОВ «БФ Груп» є власником нежитлових приміщень розташованих за адресою: АДРЕСА_1. В червні 2017 року за вказівкою директора ТОВ «БФ Груп» ОСОБА_3 на тринадцяти вікнах першого поверху вказаних нежитлових приміщень були наклеєні плакати червоного кольору з зображеннями ОСОБА_1 та її дочки ОСОБА_1, а також з інформацією такого змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_3».

За переконанням позивача дана обставина свідчить про те, що інформація, розповсюджена на тринадцяти вікнах першого поверху нежитлових приміщень розташованих за адресою: АДРЕСА_1, не відповідає дійсності.

Вона принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та публічно ображає його перед невизначеним колом осіб. Крім того, ОСОБА_1 тривалий час зазнає душевні переживання. Такі дії відповідача завдали позивачу моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року позов було задоволено частково, визнано недостовірною інформацію розповсюджену ТОВ «БФ Груп» на тринадцяти вікнах першого поверху нежитлових приміщень, позначених у технічному паспорті під №2, №4, №5 та №18 (група приміщень 15) по АДРЕСА_1, з таким змістом: «ОСОБА_1 вкрала 15 млн. доларів вкладників Омега Банку»; визнано такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію розповсюджену ТОВ «БФ Груп» на тридцяти вікнах першого поверху нежитлових приміщень, позначених у технічному паспорті під №2, №4, №5 та №18 (група приміщень 15) по АДРЕСА_1, з таким змістом: «ІНФОРМАЦІЯ_4»; зобов'язано ТОВ «БФ Груп» демонтувати плакати з вказаною інформацією та зображеннями ОСОБА_1 та ОСОБА_1 з тринадцяти вікон першого поверху нежитлових приміщень, позначених у технічному паспорті під №2, №4, №5 та №18 (група приміщень 15) по АДРЕСА_1; стягнуто з ТОВ «БФ Груп» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «БФ Груп», 28 грудня 2018 року подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що в основу оскаржуваного рішення та висновків суду першої інстанції щодо розміщення плакатів із зображенням позивача та її доньки саме ТОВ «БФ Груп» покладено покази свідків, які перебувають у дружніх, родинних та робочих відносинах з позивачем. Надані свідками покази є суперечливими, викликають сумніви та протирічать наявній в матеріалах справи інформації.

Обклеювання вікон плівками відбувалось вночі, у неробочий час, невстановлені особи не були одягнені у одяг працівників ТОВ «БФ Груп», не мали на собі жодного розпізнавального знаку, який міг би їх зі сторони асоціювати із ТОВ «БФ Груп», що виключає можливість їх перебування в трудових та службових відносинах з ТОВ «БФ Груп».

Дана обставина підтверджується і зафіксованим на гарячій лінії «102» повідомленням щодо обклеювання вікон будинку першого поверху невідомими особами, здійснений з номеру телефону свідка ОСОБА_4

В матеріалах справи відсутні будь-які докази існування якихось вказівок директора апелянта з цього приводу та надання таких вказівок під час виконання ним своїх службових обов'язків.

Таким чином належними відповідачами по справі є невстановлені фізичні особи, які обклеїли вночі вікна плівками по АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції порушено принцип змагальності покладенням на апелянта обов'язку по доведенню достовірності поширеної інформації.

Принцип невинуватості в цивільному судочинстві застуванню не підлягає, а тому висновки суду першої інстанції щодо ненадання стороною відповідача доказів на підтвердження існування вироку відносно позивача та її доньки стосовно заволодіння грошовими коштами банку шахрайським шляхом, є безпідставними та неправомірними.

В матеріалах справи відсутні докази недостовірності поширеної стосовно позивача інформації.

Докази заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок поширення недостовірної інформації, вини відповідача в матеріалах справи також відсутні, а тому доводи оскаржуваного рішення ґрунтуються виключно на непідтвердженому переконанні суду першої інстанції.

В судовому засіданні представники відповідача апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, рішення с3уду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, присутніх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що нежилі приміщення №2, №4, №5 та №18 (група приміщень 15) по АДРЕСА_1 належать ТОВ «БФ Груп» на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 грудня 2016 року. (Том 1 а.с.16-19)

Аналогічна інформаціє міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17 серпня 2017 року №94794646. (Том 1 а.с.21-25)

На тринадцяти вікнах першого поверху вказаних нежитлових приміщень наклеєні плакати червоного кольору з зображеннями ОСОБА_1 та її дочки ОСОБА_1, а також з інформацією такого змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 30-34, 35-40, 52-53, 157-158, 197-198, 201)

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником та підписантом ТОВ «БФ Груп» є ОСОБА_3. (а.с.12-15)

10 листопада 2017 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 29 вересня 2017 року та ухвали Шевченківського районного суду м. Києва до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості повідомлені ОСОБА_1 в заяві стосовно вчинення директором ТОВ «БФ Груп» ОСОБА_5 і співробітниками служби державної охорони, протиправного порушення громадського порядку, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, що полягав в розміщенні на тринадцяти вікнах написів образливого і принизливого характеру адресовані ОСОБА_1 та ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано потерпілою у кримінальному провадженні №0013315 від 10 листопада 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. (Том 1 а.с.43)

Судом першої інстанції з приводу вказаних у позовній заяві обставин були допитані свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що розміщена на плакатах інформація безумовно принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та її доньки, будь-яких доказів встановлення вини позивача та її доньки у вчиненні шахрайських дій та/або дій пов'язаних із викраденням грошових коштів ПАТ «Омега Банк», в тому числі стягнення коштів з відшкодування завданої шкоди, суду не надано.

Найбільш ефективним способом захисту особистих немайнових прав позивача буде припинення дій, які ці права порушують шляхом визнання недостовірною інформації розміщеної на плакатах та зобов'язання відповідача демонтувати ці плакати з вікон належних його нежилих приміщень.

Враховуючи недостовірність інформації, яка міститься на тринадцяти плакатах вікон першого поверху нежилих приміщень, які належать відповідачу, суд першої інстанції вважав безумовним факт порушення цією інформацією душевного спокою позивача та приниження її честі, гідності та ділової репутації. З урахуванням тривалості такого порушення вважав достатнім визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню в сумі 10 000,00 грн., виходячи з принципів розумності та справедливості, а також відсутності з боку відповідача дій направлених на добровільне її відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У ст. 201 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

Конструкція наведеної у ч. 1 ст. 277 ЦК України норми уповноважує особу, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення недостовірної інформації про неї та (або) членів її сім'ї, звернутися до суду за спростуванням цієї інформації як щодо себе, так і членів родини, якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує її особисті немайнові права.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту належать, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (ст. 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст. 278 ЦК України) тощо.

Здійснюючи судовий розгляд справи, судом першої інстанції було встановлено, що нежилі приміщення №2, №4, №5 та №18 (група приміщень 15) по АДРЕСА_1 належать ТОВ «БФ Груп» на праві власності.

Згідно з абз. 3 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

У розміщених плакатах на тринадцяти вікнах нежилих приміщень йдеться позивача та її доньку, які охарактеризовані, виходячи із змісту, як шахраї, яких потрібно остерігатися.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У пункті 18 цієї ж постанови зазначено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК і ст.10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем доведено факт порушення відповідачем її немайнових прав на недоторканність ділової репутації, шляхом поширення інформації, яка не відповідає дійсності, а відповідачем, у свою чергу вказаного не спростовано та не надано суду належних доказів на підтвердження достовірності відображеної інформації, яка міститься на плакатах тринадцяти вікон нежилих приміщень.

Доводи апелянта щодо неналежності сторони відповідача, оскільки позивачем не надано доказів розміщення плакатів саме працівниками ТОВ «БФ Груп» за вказівкою її директора, оцінюються критично колегією суддів виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Наявні матеріали справи та покази допитаних судом першої інстанції свідків підтверджують факт поширення недостовірної інформації саме відповідачем. Окрім того, з метою спростування доводів позивача стосовно своєї причетності до розміщення вказаних плакатів, останнім протягом майже двох років не було вчинено жодної дії по їх видаленню. Доводи представника відповідача щодо можливого пошкодження вікон належного їм приміщення в результаті спроби зняти приклеєні плакати, будь-якими належними доказами не підтверджується. Будь-яких клопотань під час розгляду справи судом першої інстанції про залучення вказаних осіб до участі у справі відповідач не заявляв.

Доводи апелянта щодо суперечності показів свідків з письмовими доказами, свого підтвердження в матеріалах справи не знайшли, а тому колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції принципу змагальності шляхом покладення на нього обов'язку по доведенню достовірності поширеної інформації у зв'язку з відсутність в цивільному судочинстві принципу невинуватості, колегією суддів до уваги не приймається, з огляду на вказані вище положення законодавства.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу відповідачем заподіяна моральна шкода, визначений судом розмір моральної шкоди відповідає моральним (душевним) стражданням позивача та їх тривалості. Доводи апеляційної скарги в частині недоведеності вимог позивача про відшкодування моральної шкоди не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки факт тривалості порушення підтверджується наявними матеріалами справи та призводить до душевних страждань, а не вчинення відповідачем дій щодо відновлення порушеного права позивача лише посилює ці страждання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку доведеності позивачем своїх вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Груп» залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 березня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль