Справа № 462/5752/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/407/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах, інфляційних, трьох процентів річних та пені.

В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що у шлюбі в сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 липня 2015 року між нею та відповідачем укладено договір про визначення місця проживання та сплату аліментів, згідно якого відповідач зобов`язався сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 3000,00 грн. до 09 вересня 2025 року. Однак відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, внаслідок чого за період з травня 2018 року по вересень 2018 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 15000,00 грн. Просить стягнути з відповідача 15000,00 грн. заборгованості по аліментах, 6690,00 грн. - неустойки, 2829,00 грн. - інфляційних втрат, 1895,38 грн. - 3% річних.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила позивачка ОСОБА_1 , вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не дослідив, кому саме відповідач перераховував кошти та хто їх отримував. Крім цього, відповідач не долучив до матеріалів справи докази того, що позивачка мала можливість отримувати з рахунку кошти. З наданої відповідачем виписки з рахунку, відкритому в ПАТ «Приватбанк», вбачається,що кошти він перераховував безпосередньо на ім`я ОСОБА_4 , проте останній є неповнолітнім, він не міг самостійно відкривати рахунки в банківських установах, отримувати кошти. Оскільки позивачка не відкривала рахунків на ім`я ОСОБА_4 , такий рахунок на ім`я малолітнього сина був відкритий відповідачем, та саме відповідач мав доступ до коштів, що знаходяться на такому рахунку. Доказів можливості позивачки знімати кошти з рахунку, відповідач суду надав. Як вбачається із відзиву відповідача на позовну заяву, ним підтверджено те, що кошти, які перераховувались на рахунок ОСОБА_4 не були аліментами, а сплачувались відповідачем додатково, а аліменти, начебто, відповідач сплачував позивачці шляхом передання їй готівкових коштів. Відтак, з огляду на зазначене, апелянт вважає, що перерахування коштів на рахунок ОСОБА_4 , яким позивачка не могла користуватись, оскільки такий вона не відкривала, не може бути доказом виконання зобов`язань по сплаті аліментів, що передбачено договором, оскільки згідно з договором кошти на отримання сина відповідач повинен був надавати позивачці особисто. Враховуючи зазначене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та усі судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог позивачки з огляду на те, що аліментні зобов`язання за договором відповідачем виконуються, аліменти на утримання сина за спірний період ним сплачуються.

Колегія суддів не погоджується не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 .

У відповідності до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 23 липня 2015 року укладено Договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання участі батьків у її вихованні та сплати аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З..

Розділ «Сплата аліментів на дитину» вищезгаданого Договору передбачає, що за домовленістю батьків, даним договором встановлено обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 3000.00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 25 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом передачі готівкових коштів матері. Аліменти, одержані на дитину, є власністю матері і мають використовуватися за цільовим призначенням - утримання дитини.

Розділ «Заключні положення» передбачає, що кожна сторона за цим договором зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цим договором, та сприяти іншій стороні у виконанні її обов`язків. Всі зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення додаткового договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходячи з положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, враховуючи те, що позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що відповідач ОСОБА_3 не сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно договору про визначення місця проживання та сплату аліментів від 23 липня 2015 року за період з травня 2018 року по вересень 2018 року, оскільки згідно виписки по витратам по картці ОСОБА_5 , відповідач щомісячно перераховував аліменти у розмірі 3000,00 грн. за оспорюваний період на рахунок ОСОБА_4 .

Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку, що аліменти на утримання сина сторін, ОСОБА_4 , відповідачем сплачувалися, і це, на думку суду, підтверджується випискою про рух коштів по картці/рахунку (а.с. 21).

Випискою по витратах по картці/рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», на яку, як на доказ, сплати відповідачем аліментів на утримання сина, ОСОБА_4 , посилається суд першої інстанції, дійсно підтверджується переказ коштів на карту ПриватБанку в розмірі 3000.00 грн., одержувачем яких є ОСОБА_4 (кошти перераховані в серпні 2018 року, в липні 2018 року та два рази у травні 2018 року).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів відкриття у ПАТ КБ «Приват Банк» рахунку для перерахування аліментів на ім`я ОСОБА_4 , передачі ОСОБА_4 та наявності у ОСОБА_4 картки ПАТ КБ «ПриватБанк» та можливості отримання та утримання цих коштів саме ОСОБА_4 , чи його матір`ю ОСОБА_1 за допомогою картки. Судом першої інстанції взагалі не встановлено, чи така картка на ім`я ОСОБА_4 видавалася, і чи така йому передавалася, і чи така взагалі є у нього.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у стягненні заборгованості за аліментами, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження отримання аліментів саме позивачкою, матір`ю дитини, оскільки розділ «Сплата аліментів на дитину» договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання участі батьків у її вихованні та сплати аліментів на дитину від 23.07.2015 року передбачає домовленість батьків про обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 3000.00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 і аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 25 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом передачі готівкових коштів матері. Аліменти, одержані на дитину, є власністю матері і мають використовуватися за цільовим призначенням - утримання дитини.

Тобто, за умовами вищезгаданого договору, аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , його батько, ОСОБА_3 повинен був сплачувати не пізніше 25 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом передачі готівкових коштів матері, ОСОБА_1 .

Відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів передачі готівкових коштів за період квітень - вересень 2018 року матері ОСОБА_4 .

Крім цього, відповідач в суді апеляційної інстанції ствердив про те, що готівкові кошти в сумі 3000.00 грн. (аліменти), він матері ОСОБА_4 - ОСОБА_1 не передавав, ствердив, що ці кошти перераховував на картку, відкриту на ім`я ОСОБА_4 .

За вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку про те, що відповідач не виконав умов Договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання участі батьків у її вихованні та сплати аліментів на дитину від 23.07.2015 року, а саме, щодо передачі готівкових коштів у розмірі 3000.00 грн. на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з квітня 2018 року до вересня 2018 року, що є підставою для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 15000.00 грн. заборгованості за аліментами та задоволення позовних вимог позивачки у цій частині.

На думку колегії суддів не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення відповідача 3% річних у розмірі 1895.38 грн., 2829.00 грн. інфляційних та 6690.00 грн. пені, оскільки їх розрахунок проведено виходячи із суми заборгованості за попередній період, розмір якої, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджено позивачкою належними та допустимими доказами.

А відтак в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення відповідача 3% річних у розмірі 1895.38 грн., 2829.00 грн. інфляційних та 6690.00 грн. пені, слід відмовити за їх недоведеністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 15000.00 грн. заборгованості по аліментах, які підлягають стягненню на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період з квітня 2018 року до вересня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.07.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.