Головуючий суду 1 інстанції - Шовкун В.О.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 418/1697/19
Провадження № 22-ц/810/400/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

заінтересована особа - Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу

Міловського районного суду Луганської області від 02 травня 2019 року, постановленої у складі судді Шовкун В.О. в залі судових засідань Міловського районного суду Луганської області у смт. Мілове

за заявою

ОСОБА_1 , заінтересована особа: Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення факту смерті

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, в обґрунтування якої зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганську помер ОСОБА_2 , спадкоємцем за заповітом якого є він.

Отримати документи, що підтверджують факт смерті за зразками чинного законодавства України та здійснити реєстрацію смерті і отримати відповідне свідоцтво про смерть є неможливим, оскільки діяльність державних органів України, в тому числі органів державної реєстрації актів цивільного стану на території м. Луганська припинено та фактично не здійснюється.

Посилаючись на зазначене, заявник просив суд заяву задовольнити.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 02 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Міловського районного суду Луганської області від 02 травня 2019 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що ухвала винесена із порушенням норм процесуального права та порушує право заявника на вільний доступ до правосуддя, зокрема, у суду першої інстанції не було підстав для залишення заяви без руху з причини не сплати судового збору та повернення заяви заявнику у зв`язку з не усуненням недоліків заяви, оскільки заявник звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року заінтересованій особі у справі роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте від Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

Розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 17 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано заявнику усунути недоліки, а саме, суд посилаючись на ст.ст. 175, 177, 317 ЦПК України, виходив з того, що заявником не додано до суду доказів на підтвердження родинних відносин з померлим; заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 384,20 грн. та надати суду оригінал документу що підтверджують сплату судового збору; у заяві відсутні номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти заявника; окрім того, до заяви додано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , яке має бути додано в оригіналі, адже діючим законодавством України не передбачено використання двох свідоцтв посвідчуючих смерть особи.

На виконання ухвали районного суду, ОСОБА_1 до суду 23.04.2019 року надав заяву, в якій повідомив суд, що не згоден з ухвалою суду, що порушує його право на вільний доступ до правосуддя.

Так, частиною 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У відповідності до ч. 5 статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної зави всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяв копії відповідних доказів).

Згідно змісту ст. 95 ЦПК України вбачається, що учасник справи може надавати суду письмові докази і в копіях.

Крім того, у відповідності із ч. 1,2 ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охорони гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Постановляючи ухвалу від 02 травня 2019 року про визнання заяви неподаною та повернення заявнику, суд виходив із того, що ОСОБА_1 не усунув недоліки заяви, на які було вказано в ухвалі суду від 17.04.2019 року.

Проте, до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Згідно п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що від сплати судового збору звільняються заявники у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у тому числі у зв`язку із тимчасовою окупацією території України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганську, яке є тимчасово окупованою територією України. В обґрунтування заяви зазначив, що отримати документи, які підтверджують факт смерті, за зразками чинного законодавства України, та здійснити реєстрацію факту смерті і отримати відповідне свідоцтво про смерть є неможливим, оскільки діяльність державних органів України, в тому числі органів державної реєстрації актів цивільного стану на території м. Луганська припинено та фактично не здійснюється.

Отже, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України), у зв`язку із тимчасовою окупацією території України, а тому звільнений від сплати судового збору.

Встановлення факту смерті заявнику потрібно для створення умов здійснення ним особистих майнових прав, права на спадкування за заповітом.

Також, ОСОБА_1 до заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на непідконтрольній території України додано такі документи: копію паспорту заявника, копію картки фізичної особи - платника податків, копію паспорту померлого, копії заповіту та витягу з реєстру, копію свідоцтва про смерть, копію лікарського свідоцтва про смерть, оригінали документів про поховання, оригінал відмови заінтересованої особи.

Колегія суддів виходить з того, що дослідження доказів та надання їм оцінки здійснюються судом першої інстанції не на стадії вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі, а на стадіях розгляду справи по суті та ухвалення рішення у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів судової палати вважає, що у суду не було правових підстав для повернення заяви.

За таких обставин, достатніх підстав для визнання заяви неподаною та повернення її заявнику у суду першої інстанції не було.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що питання про можливість відкриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Міловського районного суду Луганської області від 02 травня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: