Дата документу 16.07.2019 Справа № 317/4110/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 317/4110/18 Головуючий у 1 інстанції Ачкасов О.М.
Провадження №22ц/807/2262/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 12 квітня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця.

В обґрунтування зазначали, що ОСОБА_3 звернувся до «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 05.05.2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на дату смерті, заборгованість становила - 5083,96 грн., які позивач просив стягнути з правонаступників померлого - відповідачів по справі.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 12 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилалась на грубе порушення матеріального і процесуального права судом першої інстанції, просили скасувати заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 12 квітня 2019 року, та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що після смерті ОСОБА_3 відповідачами спадщина прийнята не була, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З зазначеним висновком колегія суддів погоджується, оскільки виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

З матеріалів справи вбачається, що 05.05.2008 року ОСОБА_3 з ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір б/н, за умовами якого 22.07.2008р. він отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 12).

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18 липня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 05.05.2008 року, станом на 31.05.2015 року заборгованість ОСОБА_3 становила 2410,15 грн., з яких загальний залишок за наданим кредитом (тілом кредиту) становив 2334,34 грн., загальний залишок заборгованості за відсотками становив 75,81 грн., що разом складало 2410,15 грн. (а.с. 7-9).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 05.05.2008 року заборгованість ОСОБА_3 станом на 05.11.2017 року складає у розмірі - 5083,96 грн., яка складається з: 2847,19 грн. - тіло кредиту; 2086,77 грн. - проценти з користування кредитом, 150,00 грн. - пеня (а.с. 11).

22 січня 2017 року до Запорізької районної державної нотаріальної контори позивачем було направлено претензію кредитора (а.с. 53).

01 лютого 2017 державним нотаріусом Кравцовою Л.М. позивачу була надана відповідь на претензію кредитора, в якій зазначено, що свідоцтво про прав на спадщину спадкоємцям не видавалось (а.с. 54).

На основі претензії кредитора, Запорізькою районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №27/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 87-91).

Відповідно до ст. 1216 ЦПК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так, в матеріалах справи міститься довідка №1075 від 20.02.2019 року, видана виконавчим комітетом Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, з якої вбачається, разом з померлим ОСОБА_3 постійно були зареєстровані по день його смерті: ОСОБА_2 - дружина, але фактично з 2013 перебувала за межами України, на день смерті чоловіка також перебувала закордоном; ОСОБА_4 - син, з 2006 року постійно проживав у м. Запоріжжя; ОСОБА_1 - син, з 2010 року постійно проживав в м. Запоріжжі (а.с. 98).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що з копій паспортів відповідачів вбачається, що адреса їх реєстрації є: АДРЕСА_1 . Довідка від 20.02.2019 року, на підставі якої суд встановив факт проживання ОСОБА_1 за іншою адресою не є належним доказом.

Проте, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законодавстві, а фактично зводяться до незгоди з висновком суду, та зводяться до переоцінки доказів, всупереч ч. 1 ст. 89 ЦПК України, якою встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Так, на підтвердження того факту, що відповідачі не проживали на час смерті зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 в матеріалах справи міститься акт про фактичне проживання громадян, складений комісією у складі: старости Веселівського старостинського округу Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, депутатом Широківської сільської ради та двох сусідів (мешканців вулиці), з якого вбачається, що з усіх прописаних осіб за вказаною адресою проживав лише померлий ОСОБА_3 . Зазначено також, що ОСОБА_2 не проживала у зазначеному будинку з 2013р., ОСОБА_4 - з 2006р., ОСОБА_1 - з 2010р. (а.с. 97).

Крім того, на запит суду першої інстанції виконавчим комітетом Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області було надано відомості, з яких також вбачається що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою померлого, проте фактично не проживає (а.с. 77).

Щодо відповідача ОСОБА_2 згідно відповіді на запит суду встановлено, що вона знята з обліку 25 вересня 2018 року (а.с. 78), а вищевказаної довідки № 1075 від 20.02.2019 року вбачається, що на час смерті ОСОБА_3 перебувала за межами України.

Щодо доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» стосовно того, що оскільки відповідачі у встановлений строк не подали заяву про відмову у прийнятті спадщини, а отже вважаються такими, що її прийняли слід зазначити наступне.

За вимогами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписами ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, вищевказаний довід зводиться до помилкового тлумачення скаржником норм чинного законодавства.

За таких обставин, оскільки, не встановлено правонаступників після померлого ОСОБА_3 , суд дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого АТ КБ «ПриватБанк» позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 12 квітня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: