Справа № 758/9679/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18 червня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та процентів за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 пред`явила у суді позов до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та процентів за договором позики.

Позов обґрунтовано тим, що 23.11.2009 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 40000 доларів США, строком погашення позики було декілька разів за погодження між сторонами продовжено, останній визначений строк - 23.07.2014 року.

Станом на даний час позика так і не повернута позивачеві, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 40000 доларів США - сума основного боргу, 104933 доларів США - процентів за користування позикою, що разом складає 144933 долар США 00 центів, а також судові витрати.

До початку судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 18.06.2019 р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 23.11.2009 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 40000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 23.02.2010 року.

З п. 3.2. Договору вбачається що валютою зобов`язання є долари США.

З відміток на договорі вбачається, що сторонами було продовжено строк його виконання до 23.07.2014 року. (а.с. 8)

23.05.2017 року у зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивачем було направлено на його адресу претензію про сплату 40000 доларів США основного боргу та 90000 доларів процентів. (а.с. 9-10, 12)

Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договорів позики.

Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Отже, факт передачі грошових коштів від позивача та відповідача підтверджено.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи те, що відповідач не надав до суду жодних доказів у спростування обставин, викладених у позові, суд вбачає доведеним факт надання відповідачеві від позивача позики в розмірі 40000 доларів США та факт її неналежного повернення з боку відповідача.

Відтак, суд вбачає достатньо підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 40000 доларів США основного боргу за договором позики.

Крім того, позивач просить суд також стягнути на її користь з відповідача суму процентів за користування позикою, яка станом на 17.09.2018 року становить 104933 доларів США.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. (ч. 2 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до п. 1.2. Договору позики вбачається, що вона надається на оплатній основі в 2,5% кожен місяць з зазначеної суми позики і сплачується кожного місяця.

Відтак, вбачається, що за кожен місяць користування позикою відповідач сплачує позивачеві 1000 доларів США відсотків.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного суду висвітленої у справі № 390/1875/16-ц від 03.10.18 право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, судом встановлено, що сторонами було погоджено строк договору, з урахуванням продовжень, до 23.07.2014 року. Суд вважає, що саме до цієї дати позивач має право на нарахування процентів за користування позикою.

З огляду на те, що договір позики був укладений 23.11.2009 року, починаючи з 23.12.2009 року і щомісячно на користь позивача відповідачем мало б бути сплачено 1000 доларів США відсотків за користування позикою до 23.07.2014 року.

Суд вважає на необхідне визначити суму процентів за договором позики за період з початку дії договору до 23.07.2014 року в межах суми в 56000 доларів США.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 40000 доларів США основного боргу та 56000 доларів США процентів за користування позикою.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 8000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та процентів за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Мінським РУГУ МВС в м. Києві 11.11.1997 року) на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 24.06.203 року) заборгованість за договором позики від 23.11.2009 року у розмірі 96000 доларів США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Мінським РУГУ МВС в м. Києві 11.11.1997 року) на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 24.06.203 року) судовий збір у розмірі 8000 грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Васильченко