Справа № 646/5449/18
№ провадження 2/646/469/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.19 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Янцовської Т.М.,

за участю секретаря Маркової О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному порядку цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання непрацездатної дружини у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходу щомісячно з дня предявлення позову довічно, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.12.2003 р. до 25.05.2018 р., спільних дітей не мають. Позивачка працює на підприємстві ПрАТ ХЗТУ на посаді охоронця, де їй нараховується мінімальна заробітна плата, але вона є інвалідом третьої групи, потребує постійного лікування для підтримки здоровя. Однак на підприємстві, де вона працює, постійно затримують виплату заробітної плати, через що вона має виживати на пенсію по інвалідності у розмірі 1452 гривень. За час шлюбу з відповідачем позивачка постійно допомагала його родичам, доки мала змогу, відповідач закінчив навчання в залізничній академії, отримав диплом та змінив посаду на більш високооплачувану, має постійне місце роботи та стабільну заробітну плату близько 8 000 гривень, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці, однак не бажає цього робити.

В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Додала, що потребує матеріальної допомоги, оскільки коштів на придбання ліків та продуктів харчування, сплату комунальних послуг їй не вистачає через невисокий розмір пенсії та затримку заробітної плати, яка є мінімальною. Вона має повнолітнього сина, який їй допомагає матеріально, однак ї цієї допомоги їй не вистачає. Дійсно, відповідач також має проблеми зі здоровям хребта, але його доходи дозволяють надавати їй матеріальну допомогу.

Представник позивача позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що він не має змоги надавати матеріальну допомогу колишній дружині, оскільки він проживає зі своєю матірю, яка є похилого віку та яка має онкологію та цукровий діабет. Також відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позивачка отримує заробітну плату та пенсію, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не є особою, що потребує матеріальної допомоги. Крім того, у зв'язку з тим, що він часто хворіє, проходить курси лікування, витрачає значну частину свого доходу на лікування, також несе витрати на комунальні послуги, транспорт, продукти харчування, одяг, надає матеріальну допомогу своїй онкохворій матері, тому не має фінансової можливості допомагати позивачці.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач не має можливості надавати допомогу позивачці. Остання отримує дохід, який перевищує прожитковий мінімум.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.05.2018 р., що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 188403, виданого 25.05.2018 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основянському районах у м. Харкові ГТУЮ в Харківській області.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 698041, позивачка є інвалідом третьої групи внаслідок загального захворювання, інвалідність встановлена безстроково.

Позивачка перебуває на обліку в Слобожанському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримає пенсію у розмірі 1452,00 гривень, що підтверджується довідкою 7416-48/01-01-32 від 11.05.2018 р.

Згідно довідки ПрАТ ХЗТУ від 26.02.2018 р. позивачка працює на підприємстві ПрАТ ХЗТУ на посаді охоронця, посадовий оклад складає 2000 гривень та заробітна плата за рік склала 33812,51 гривень.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №36 від 22.01.2019 р. Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №114839 Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1 від 11.02.2019 р., довідки Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 від 04.02.2019 р. відповідач має захворювання та потребує лікування.

З інформаційної довідки від 28.11.2018 р. про осіб, місце проживання яких зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 убачається, що за зазначеною адресою проживає відповідач та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка згідно свідоцтва про народження серії І-АВ № 557408 є матірю відповідача.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 110870 ОСОБА_5 є інвалідом третьої групи та згідно наданої суду медичної документації потребує лікування.

Згідно трудової книжки АТ-V № 1490899 відповідач перебуває у трудових відносинах з ВП «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на посаді майстра локомотивного депо.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Частиною 4 ст. 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловленої у рішенні від 13.04.2016 року в справі № 6-3066цс15, коли особа отримує пенсію по інвалідності, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 Сімейного кодексу України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17.

Відповідно до ст. 7 Закону України« Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01 липня 2018 року (на час звернення до суду) встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, в розмірі 1435 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», з 01 січня 2019 року (на час розгляду справи) 1497 гривень.

Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона не забезпечена прожитковим мінімумом, тобто що її пенсія, мінімальна заробітна плата, інші доходи є меншими прожиткового мінімуму.

Крім того, позивачкою також не доведена та обставина, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, її посилання на те, що доходи відповідача дозволяють надавати їй матеріальну допомогу носять формальний характер, ґрунтуються на припущеннях, жодним доказом не підтверджені. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач проживає разом з матірю ОСОБА_5, щодо якої встановлено третю групу інвалідності, згідно наданої суду медичної документації відповідач також потребує лікування у звязку з незадовільним станом здоровя.

Таким чином, суд вважає, що обовязкові умови для стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини в розумінні ст. 75 Сімейного кодексу України відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 75, 76 СК України, ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення оголошено 29.03.2019 року.

Суддя Т.М. Янцовська