Справа № 373/1483/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі: головуючої судді Керекези Я.І., за участю секретаря судових засідань Ткалі І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № №373/1483/18 за позовом ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України треті особи: Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» Агропромислового комплексу України та ОСОБА_2 про стягнення розрахункових коштів та середнього заробітку за весь час затримки його виплати,

представник позивача Чирка ОСОБА_3 ,

представник відповідача та третьої особи ВФСТ «Колос» АПК України Невмержицька І.М.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом і просить, з врахуванням збільшених позовних вимог, стягнути із відповідача належні їй розрахункові кошти в розмірі 10051 грн. 83 коп. та середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку за період із 26.06.2018 по 21.05.2019 в сумі 82922 грн. 40 коп. Також просить стягнути із відповідача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. Крім того, просить в зв`язку із важким матеріальним становищем допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Посилається на те, що з 03.05.2018 по 25.06.2018 працювала на посаді прибиральниці Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України. Була звільнена із посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України в зв`язку із закінченням строкового трудового договору. В день звільнення бухгалтерія нарахувала їй заборгованість по заробітній платі в сумі 10051 грн. 83 коп. Всупереч вимогам трудового законодавства відповідач при звільнені розрахунку з нею не провів. Крім того, вважає, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого станом на 21.05.2019 становить 82922 грн. 40 коп.

13 лютого 2019 року представник третьої особи ГО «ВФСТ «Колос» ОСОБА_4 подала до суду письмові пояснення, з яких вбачається, що позов Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» Агропромислового комплексу України не визнає та просить відмовити в його задоволенні, оскільки ОСОБА_2 у встановленому порядку не призначалася на посаду в.о. генерального директора відповідача, не наділялася правом звільнення працівників та видачі документів про належні до виплати суми грошових коштів, що в свою чергу тягне визнання недостовірними доказами видані за її підписом документи. Крім того, довідка не містить всіх необхідних даних для правильного визначення суми, що повинна була бути виплачена позивачеві при звільненні. Крім того, здійснюючи розрахунок належної до виплати суми середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні, позивач взяв до уваги кількість календарних, а не робочих днів, що суперечить чинному законодавству.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позов підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України Невмержицька І.М. позов не визнала, заперечувала проти його задоволення з підстав, зазначених у письмових запереченнях та поясненнях третьої особи. Крім того, усно зазначила, що колишнім генеральним директором Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України Журилом М.Г. забрані всі первинні документи підприємства, що не дає можливості на даний час перевірити, в тому числі, і наявність певної заборгованості перед позивачем.

Третя особа ОСОБА_2 до суду не з`явилася, повідомлена у встановлені ЦПК України порядок та спосіб, будь-яких заяв чи клопотань не направила.

Судом встановлено наступне.

Із 03.05.2018 позивач ОСОБА_1 працювала на посаді прибиральниці Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України.

Відповідно до копії наказу Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України № 24 від 25.06.2018 ОСОБА_1 була звільнена із посади на підставі п.2 т.36 КЗпП України. (а.с.4).

Крім того, в даному наказі було зазначено провести повний розрахунок із ОСОБА_1 та видати трудову книжку.

25.06.2018 позивач звернулася із заявою до в.о. генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» про виплату належних їй при звільненні розрахункових сум в строки, передбачені ст.116 КЗпП України (а.с.6).

Згідно довідки Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» № 57 від 25.06.2018 загальна сума заборгованості по заробітній платі, належна ОСОБА_1 до виплати, становить 10051 грн. 83 коп. Довідка підписана т.в.о. генерального директора ОСОБА_2 та головним бухгалтером ОСОБА_6 (а.с.5).

Відповідно до розрахунку, зробленого позивачем, розмір її середньоденної заробітної плати становить 251 грн. 28 коп. (а.с.7).

Відповідно до копії наказу № 19 від 26.05.2018 заступником генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України з 26.05.2018 призначено ОСОБА_2 ( а.с. 67).

Відповідно до додаткової угоди до строкового трудового договору від 26.05.2019, ОСОБА_2 переведена на посаду заступника генерального директора ( а.с. 68).

Відповідно до копії посадової інструкції заступника генерального директора ОСОБА_2 ознайомилася з нею 20.06.2018 (а.с. 69).

Відповідно до наказу № 21 від 20.06.2018 на ОСОБА_2 як заступника генерального директора тимчасово покладено обов`язки генерального директора на період хвороби останнього ( а.с. 70).

Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Представником третьої особи до письмових пояснень на підтвердження підстав відмови у задоволенні позову надано наступні документи:

копію Статуту ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України ( а.с. 49-52);

копію розпорядження № 24-к від 24.04.2014 про призначення ОСОБА_7 на посаду генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України ( а.с. 53);

копію розпорядження № 25-к від 25.06.2018 про звільнення ОСОБА_7 із займаної посади ( а.с. 54-55);

копію розпорядження № 27-к від 26.06.208 про призначення ОСОБА_8 в.о. генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України (а с. 56);

копію строкового договору з ОСОБА_2 від 03.05.2018 на посаді завідуючої господарством ( а.с. 57-60).

Разом з тим, оцінюючи дані докази з урахуванням позиції представника відповідача і третьої особи щодо підстав не визнання позову, слід зазначити наступне.

Строковий договір з ОСОБА_2 від 03.05.2018 на посаді завідуючої господарством, розпорядження № 25-к від 25.06.2018 про звільнення ОСОБА_7 із займаної посади та розпорядження № 27-к від 26.06.208 про призначення ОСОБА_8 в.о. генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України ніяким чином не спростовує правомірність призначення ОСОБА_2 на посаду заступника генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України, виконання нею тимчасово обов`язків генерального директора на період його хвороби та винесення нею наказу про звільнення позивача з наданням відповідних довідок про суму заборгованості на день звільнення. Її призначення шляхом переведення з іншої посади відбулося у відповідності до Статуту ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України ( п. 6.5.4 Статуту генеральний директор підприємства у встановленому порядку приймає та звільняє з посад працівників Підприємства), оформлено відповідним наказом, який не оспорений в судовому порядку. Призначення здійснено за місяць до призначення в.о. генерального директора ОСОБА_8 . Під час перебування на посаді заступника генерального директора та тимчасового виконання обов`язків генерального директора у відповідності до п. 9 своєї посадової інструкції мала право, в тому числі, підписувати накази про звільнення працівників та бухгалтерські документи. Процедура звільнення позивача не оспорювалася, звільнення оформлено наказом, який також не оспорювався. Довідка про розмір заборгованості позивача не виготовлена ним особисто, а видана йому за підписом керівника та головного бухгалтера, як то встановлено вимогами чинного законодавства.

Таким чином, суд не бере до уваги дані докази як належні та допустимі для підтвердження неправомірності призначення ОСОБА_2 на посаду заступника генерального директора, неправомірності звільнення позивача та видачу їй довідки про розмір заборгованості по заробітній платі.

З наданих на запит суду копій звітів про суми нарахованої заробітної плати за період з травня 2018 року по червень 2018 року підтверджують отримання позивачем за даний період заробітної плати від відповідача із зазначенням їх сум.

Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються положеннями Кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Аналогічні положення містяться у статтях 75, 83 КЗпП України.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, наприклад, справи «Суханов та Ільченко проти України» та «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» («правомірне очікування») стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 30.06.2018, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 цього Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У відповідності до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем з 03.05.2018 по 25.06.2018, була звільнена з посади наказом в.о. генерального директора ОСОБА_2 від 25.06.2018, на момент звільнення мала заборгованість зі сплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки, що підтверджено довідкою відповідача.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" N 2 від 12.06.2009 року передбачено, що виходячи з принципу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

У зв`язку з цим, суд також не бере до уваги посилання представника відповідача на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що представником відповідача не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, тому заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих позивачем документів судом не приймаються. Крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 10051 грн. 83 коп. підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Спір в частині розміру належних звільненому позивачеві сум вирішено на користь позивача.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, вищенаведені законодавчі положення в сфері регулювання виплати заробітної плати та висновки Пленуму Верховного Суду України, викладені в вищенаведеній Постанові, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку виплати належних їй від відповідача сум по день ухвалення судом рішення, тобто по 26 червня 2019 року.

При цьому, суд не може взяти до уваги позицію представника відповідача та третьої особи Невмержицької І.М. щодо пропущення строку подання позивачем заяв про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки суть такого збільшення позовних вимог випливає безпосередньо із норм ст. 117 КЗпП України і її розмір може бути визначений лише станом на день ухвалення рішення у справі.

Згідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» та абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

При цьому, згідно пункту 5 Порядку основною для визначення загальної суми заробітку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством, як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Суд приймає розрахунок середньоденної заробітної плати, який зроблений позивачем відповідно до вимог законодавства України, відповідно до якого розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 251 грн. 28 коп.

Із розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зробленого позивачем, вбачається, що він при визначенні даної суми виходив із кількості календарних днів.

Разом з тим, суд не може погодитися із даним розрахунком, виходячи із наступного.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно із абз.2 п.8 розділу IV Порядку, у разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Таку ж правову позицію викладено в постанові в постанові Верховного Суду № № 643/11667/16 від 03.10.2018.

Розрахунок середнього заробітку судом проведено на підставі довідки ПОГ «Навчально-спортивна база «Переяславль» № 057 від 25.06.2018 та згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 з врахуванням часу затримки розрахунку при звільненні, який становить 234 робочі дні ( з 26.06.2018 по 26.06.2019) та середньоденної заробітної плати позивача, що складає 251 грн. 28 коп. (251 грн. 28 коп. (середньоденна заробітна плата) х 234 (робочі дні затримки) = 58799 грн. 52 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невідбуті щорічні відпустки в розмірі 10051 грн. 83 коп. та часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 58799 грн. 52 коп.

Частковість задоволення вимог полягає в тому, що суд при підрахуванні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходив від кількості робочих днів, а не календарних.

На підставі п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення в межах суми заробітної плати за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп. за вимогу про стягнення розрахункових коштів та на користь позивача 587 грн. 99 коп. судового збору за часткове задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.27 Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, керуючись ст.ст. 10, 12, 80, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України треті особи: Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» Агропромислового комплексу України та ОСОБА_2 про стягнення розрахункових коштів та середнього заробітку за весь час затримки його виплати задовольнити частково.

Стягнути із Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 10051 (десять тисяч п`ятдесят одну) гривню 83 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 58799 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 52 копійок, а всього 68851 (шістдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят одну) гривень 35 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в розмірі платежу за один місяць.

Стягнути із Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок.

Стягнути із Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 587 (п`ятсот вісімдесят сім) гривень 99 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового процесу:

позивач ОСОБА_1 , проживаюча по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач Підприємство об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України; адреса місцезнаходження: вул. Героїв Дніпра, 12, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область; ;

третя особа - Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» Агропромислового комплексу України, адреса місцезнаходження: вул. Флоренції, 1/11, м. Київ; ;

третя особа - ОСОБА_2 , проживаюча по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Складення рішення в повному обсязі вчинено 04.07.2019.

Суддя Я. І. Керекеза