Номер провадження: 22-ц/813/659/19
Номер справи місцевого суду: 0
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н.В.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідачі: КС «Кредитінвест», ТОВ «Автотрансгруп»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року, ухваленого суддею Виноградовою Н.В.,

встановив:

29.05.2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до КС «Кредитінвест», ТОВ «Автотрансгруп» у якому просили визнати недійсними кредитний договір від 05.06.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та КС «Кредитінвест», договір поруки від 06.06.2008 року, укладений між КС «Кредитінвест» та ОСОБА_2 , договір поруки від 06.06.2008 року, укладений між КС «Кредитінвест» та ОСОБА_4 , визнати незаконним відчуження заставленого майна - вантажного транспортного засобу «Е Volvo 660», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 », що належав ОСОБА_1 , скасувати реєстрацію автомобіля за ТОВ «Автотрансгруп», застосувати реституцію повернення відчуженого майна, відшкодувати майнову та моральну шкоду, завдану внаслідок використання чужого майна.

Позивні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 05.06.2008 року між КС «Кредитінвест» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 223192,00 грн., що в еквіваленті складало 46 000 доларів США. 06.06.2008 року між КС «Кредитінвест» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договори поруки, згідно умов яких, поручителі зобов`язались відповідати перед КС «Кредитінвест» за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 05.06.2008 року. Кредит було отримано на придбання транспортного засобу: вантажного сідлового тягача, марки VOLVO VNL660, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було зареєстровано на ОСОБА_1 та передано в заставу КС «Кредитінвест» згідно договору застави від 02.07.2008 року. Однак, як зазначали позивачі, у 2009 році, ТОВ «Автотрансгруп», скористувавшись складним матеріальним становищем ОСОБА_1 та неможливістю виконувати у повному обсязі зобов`язання за кредитним договром, запропонувало її чоловіку ОСОБА_2 продати вказаний транспортний засіб ТОВ «Автотрансгруп», яке до теперішнього часу є власником зазначеного майна. Продаж транспортного засобу призвів до того, що матеріальне становище позивача ОСОБА_1 значно ускладнилось, а її господарська діяльність припинилась. У зв`язку з тим, що транспортній засіб використовувався ТОВ «Автотрансгруп» на протязі останніх семи років та отримувався дохід від експлуатації зазначеного майна, позивачі просили відшкодувати доходи, які могла б отримати ОСОБА_1 за час володіння сідлового тягача, відшкодувати моральну шкоду, визнати недійсним кредитний договір, договори поруки, визнати незаконним відчуження заставленого майна, скасувати реєстрацію, застосувати реституцію повернення відчуженого майна.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10.03.2016 року у задоволенні

позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заявлені ними позовні вимоги задовольнити або направити справу на новий розгляд.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 обґрунтовують тим, що районний суд помилково посилався на пропущення процесуальних строків, оскільки позивачі дізналися про те, що спірний транспортний засіб був незаконно відчужений на користь відповідачів по справі, чим було порушені їх права наприкінці 2014 року. Таким чином після того як позивачі дізнались про позбавлення права власності, вони звернулись до суду про скасування незаконних угод. Також звертають увагу на те, що районним судом не було враховано те, що додатковим кредитним договором позичальнику надавалась відстрочка по сплаті відсотків за кредитним договором, яка була надана з умовою надання ОСОБА_1 згоди на використання заставленого рухомого майна ТОВ «Автотрансгруп», що призвело до фактичного позбавлення майна ОСОБА_1 , яка не зверталась з заявою до заставодержателя про намір відчуження свого майна, ніяких коштів від продажу спірного рухомого майна не отримала, не були зараховані ці кошти в рахунок погашення кредиту.

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, представник КС «Кредитінвест» звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якій зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не можуть прийматись до уваги.

Відповідачем рішення щодо відсутності висновків про безпідставність позову не оскаржено, а тому апеляційний суд в межах доводів апеляційної скарги перевіряє висновки суду лише щодо правомірності застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 05.06.2008 року між КС «Кредитінвест» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, згідно умов якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти в сумі 223192,00 грн., що в еквіваленті складало 46 000 дол.США., а Позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі сплативши відсотки за користування кредитом у розмірі 33% річних.

06.06.2008 року між КС «Кредитінвест» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчені договори поруки згідно умов яких поручителі зобов`язались відповідати перед Кредитодавцем за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 05.06.2008 року.

В забезпечення виконання зобов`язання між КС «Кредитінвест» та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір застави від 02.07.2008 року, згідно умов якого ОСОБА_1 передала в заставу належне їй на праві власності рухоме майно, а саме: вантажний сідловий тягач-Е, марки VOLVO VNL660,2001 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не мала можливості своєчасно виконати зобов`язання за кредитним договором, між КС «Кредитінвест» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1НПД-0000002 від 15.01.2009 року, яким надано відстрочку до 01.09.2009 року по сплаті відсотків та тіла за кредитним договором.

Згідно довідки наданої позивачем 26.06.2009 року, автомобіль VOLVO VNL660,2001 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 , д/н НОМЕР_1 було знято з обліку для реєстрації.

ТОВ «Автотрансгруп» придбав зазначений транспортний засіб та згідно свідоцтва про реєстрацію від 08.07.2009 року, став власником вантажного сідлового тягач-Е, марки VOLVO VNL660,2001 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, згідно зі ст. 207 ГК України господарське зобов`язання може бути визнано недійсним, якщо воно не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності). Інших підстав для визнання зобов`язання недійсним законодавством не передбачено.

23.11.2009 року Суворовським районним судом міста Одеси по справі №2-н-5166 було видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КС «Кредитінвест» заборгованості за кредитним договором в сумі 420231,82 коп. та судових витрат в сумі 880,00 грн. Копія даного судового наказу направлена відповідачам, які згідно поштового повідомлення отримали його. Судовий наказ набрав законної чинності 04.12.2009 року та його відносно солідарних боржників було пред`явлено на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області, де перебуває до теперішнього часу.

08.05.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу №2-н-5166 від 23.11.2009 виданого Суворовським районним судом м. Одеси. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2014 заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернута заявнику.

19.01.2015 року ОСОБА_1 повторно подала заяву про скасування судового наказу. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.01.2015 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.04.2015 року, заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу залишена без розгляду.

08.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу №2-н-5166 від 23.11.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2015 року заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Виходячи із встановленого в судовому засіданні факту неналежного виконання ОСОБА_1 прийнятих на себе кредитних зобов`язань, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірних зобов`язань, суд прийшов до висновку, що пред`явлені позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Така позиція викладена, зокрема, у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, районний суд дійшов до висновку, що встановлені у судовому засіданні фактичні обставини вказують на пропущення позивачами строку позовної давності по визнанню договору кредиту та договорів поруки недійсними, визнанню договорів застави недійсними, визнанню незаконним відчуження заставленого майна, скасуванню реєстрації, застосуванню реституції та стягнення матеріальної компенсації внаслідок незаконного користування чужим майном, що вказує на обґрунтованість заяв представників відповідачів про застосування наслідків пропущення строків позовної давності. Не доведено наявності порушення прав позивачів, строки для пред`явлення позову пропущені.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі у зв`язку з пропущенням строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги що районний суд неправомірно застосував наслідки пропуску строків позовної давності є необґрунтованими з огляду на таке.

Правочини, які позивачі простить визнанні недійсними, були укладені 05.06.2008 року та 06.06.2008 року, про їх наявність та зміст позивачам було відомо, про що свідчать відповідні підписи. Проте з позовом про визнання їх недійсними позивачі звернулись в 2015 році, що свідчить про пропуск строку позовної давності.

Щодо вимог про визнання незаконним відчуження заставленого майна - вантажного транспортного засобу «Е Volvo 660», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 », що належав ОСОБА_1 , скасування реєстрації автомобіля за ТОВ «Автотрансгруп», необхідно вказати наступне.

Позивач ОСОБА_1 у свої позовній заяві стверджує, що з моменту відчуження сідлового тягача її підприємницька діяльність припинилась, та зазначає дату - 2009 рік.

Таким чином, позивачу було відомо про відчуження майна, отже строк позовної давності без поважних причин.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що районним судом не було враховано те, що додатковим кредитним позичальнику надавалась відстрочка по сплаті відсотків за кредитним договором, яка була надана з умовою надання ОСОБА_1 згоди на використання заставленого рухомого майна ТОВ «Автотрансгруп», що призвело до фактичного позбавлення майна ОСОБА_1 , яка не зверталась з заявою до заставодержателя про намір відчуження свого майна, ніяких коштів від продажу спірного рухомого майна не отримала, не були зараховані ці кошти в рахунок погашення кредиту, оскільки ці обставини не мають правового значення як для вирішення позовних вимог про визнання спірних договір недійсними так і для перевірки висновків суду щодо пропуску строку позовної давності.

Апеляційний суд зауважує, що вимога апеляційної скарги про направлення справи на новий розгляд не можуть бути задоволені оскільки не ґрунтуються на закону.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.07.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева