КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 759/3983/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Сенько М.Ф.

09 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Андрієнко А.М.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та просила визнати майно набуте ОСОБА_1 під час проживання у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 в період, починаючи з 01 червня 2007 року, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 , - спільною сумісною власністю подружжя. Здійснити поділ спільного сумісного майна та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину:

- квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох житлових кімнат, житловою площею 28,80 кв.м., загальною площею 53.90 кв.м., припинивши право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину вказаної квартири;

- статутного капіталу та майна підприємств сформованих за участі ОСОБА_1 у період з 01 червня 2007 року та до часу винесення рішення у справі.

Встановити порядок користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_2 та доньки сторін від спільного шлюбу ОСОБА_3 житлову кімнату площею 17,00 кв.м.; в користування ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 11,8 кв.м.; кухню -вітальню площею 19.2. кв.м., ванну кімнату та санвузол площею 3,8 кв.м., кладову площею 1.0 кв.м. - залишити в загальному користуванні.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року відкрито провадження в справі за вищевказаним позовом.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6499/2019
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати питання про відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом процесуального права, а саме недотримання правил підсудності. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд першої інстанції не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про підсудність дано справи саме Святошинському районному суду м. Києва.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Подав до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, яке відхилено колегією суддів.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності ОСОБА_4 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» та підсудна Святошинському районному суду міста Києва.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 №3 перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК).

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що позовні заяви, що виникають із приводу нерухомого майна розглядаються за місцезнаходженням останнього.

Матеріали справи свідчать, що предметом позовних вимог є поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Святошинського району м. Києва.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином дослідив спірні правовідносини та постановив ухвалу з дотриманням вимог процесуального законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 належним чином не обґрунтував свої вимоги та не вказав підстав, у зв`язку з якими справа не може бути підсудна Святошинському районному суду м. Києва.

Крім того, виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, договірної, альтернативної або підсудності пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом правил підсудності при постановленні оскаржуваної ухвали є необґрунтованими, оскільки ґрунтуються на хибному розумінні останнім вимог ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала суду недостатньо обґрунтована, разом з тим, з урахуванням того, що це не призвело за собою неправильного вирішення питання по суті, не знаходить правових підстав для її скасування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі не надано переконливих доказів, які б спростовували правильність висновків суду.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10.07.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: А.М. Андрієнко

І.М. Вербова