П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2019року м. Київ

Справа № 759/14894/18

Провадження: № 22-ц/824/2226/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Конюшка Дениса Борисовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 8 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.01.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Чері», власником якого він є, та автомобіля «Фольксваген», під керуванням водія ОСОБА_3 Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 5 лютого 2018 року ОСОБА_3 визнано винним за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальнсті. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу від 2.11.2017 року. Згідно звіту № 1183 від 04.04.2018 року, вартість пошкодженого автомобіля до аварії становить 79577,80 грн., а після ДТП - 12039,87 грн., тобто, належний розмір страхового відшкодування мав становити 67 537,93 грн. На його вимогу страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 45 327,02 грн., при цьому несплачена частина страхового відшкодування складає 22 210,91 грн., а тому просив стягнути з відповідача вказану суму та судовий збір.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 8 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Конюшко Д.Б. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції в порушення процесуального законодавства розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не взявши до уваги клопотання відповідача про здійснення розгляду справи за викликом сторін. Вказав, що районний суд не звернув уваги на те, що позивач не згодний з розміром страхового відшкодування, що вказано у позовній заяві, і просив стягнути несплачену частину страхового відшкодування на підставі звіту № 1183/1 від 04.04.2018 року.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

17 травня 2019 року Конюшко Д.Б. в інтересах ОСОБА_2 подав до суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для задоволення даного клопотання немає, оскільки доводи апеляційної скарги стосуються оцінки наявних у справі письмових доказів та застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди , заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Страхові виплати згідно п. 9.4. цієї статті за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 30 Закону).

Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюються безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що розрахунок страхового відшкодування відповідачем проведено відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стягнення інших виплат Законом не передбачено.

Колегія суддів погоджуєтьсяз такими висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 3 грудня 2018 року приблизно о 17:24 годині ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Зодчих (Кільцева дорога) при зміні напрямку руху ліворуч не впевнився в безпечності, не надав переваги в русі автомобілю «Чері» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05лютого 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с. 7).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до умов полісу АК 9419775 від 02.11.2017 року.

Як убачається з матеріалів справи, 10 січня 2018 року позивач звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

11.05.2018 року страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування на підставі страхового акту № 131253/33/2018 та розрахунку суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика (а.с. 64).

Розрахунок суми страхового відшкодування було здійснено на підставі звіту № 1701(3) про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власникові автомобіля «Чері» д.н.з. НОМЕР_2 від 15.02.2018 року, проведеної ФОП ОСОБА_4 15.02.2018 року, згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Чері», складає 58 321,25 грн., вартість відновлювального ремонту складає 82 198,79 грн., утилізаційна вартість автомобіля складає 12 044,23 грн. (а.с.38-45).

Зі звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди № 1701(3) убачається, що він складений оцінювачем ОСОБА_5 , який має кваліфікацію за спеціальністю «Визначення вартості автотранспортних засобів та вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу», кваліфікацію оцінювача за оцінкою автотранспортних засобів (свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів № 10391-ПК від 31.08.2017 року і стаж експертної роботи з 1986 року. Проведення оцінки проводилось на підставі та з дотриманням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України», Національного стандарту №1 «Загальні засада оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМ України № 1440 від 10.09.2003 року, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів(а.с. 39).

Заперечення щодо неправомірних дій оцінювача під час огляду автомобіля 15.02.2018 року та визначення розміру страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи містять протокол огляду транспортного засобу від 17 січня 2018 року, підписаного ОСОБА_2 без зауважень (а.с. 46).

Отже, на думку колегії суддів, відповідачем - ПрАТ «СГ «ТАС»виконано вимоги пункту 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки представник страховика оглянув пошкоджений автомобіль в межах строку, визначеного Законом, за його місцезнаходженням для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Присутність представника страхової компаніїпозивачем не заперечується.

Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Підстави для неприйняття судом до уваги звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди складеноого ФОП ОСОБА_4 , у суду відсутні.

Згідно матеріалів справи, відповідач - ПрАТ «СГ «ТАС» у строки, визначені ст. 36 Закону, прийняв вмотивоване рішення про здійснення позивачу страхового відшкодування, про що його письмово повідомив. Розмір матеріального збитку згідно звіту № 1701 (3) від 15.02.2018 року становить 58321,25 грн. та дорівнює вартості транспортного засобу до настання ДТП, вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 12044, 23 грн., отже сума страхового відшкодування із вирахуванням на суму франшизи становить 45327, 02 грн. (а.с. 65).

Дії ПрАТ «СГ «ТАС» відповідають вимогам законодавства, страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та в спосіб, передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи позивача про наявність підстав для визначення розміру відшкодування шкоди на підставі звіту № 1183 про оцінку транспортного засобу, складеного 04.04.2018 року ФОП ОСОБА_6 на підставі договору, укладеного з позивачем, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Чері» д.н.з. НОМЕР_2 , складає 79577, 80 грн., і на який позивач посилається як на доказ розміру нанесеного йому збитку, суд не бере його до уваги як належний доказ, оскільки останній не ґрунтується на Законі, так як відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальною нормою для страховика цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов`язок встановлення розміру та характеру збитків, завданих пошкодженому транспортному засобу, покладено саме на страховика цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, а не на будь-яку іншу установу, організацію чи фізичну особу-підприємця.

Крім того, положенням п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти (п. 34.4. ст. 34 Закону).

Страховиком вчинені дії у чіткій відповідності до вимог спеціального Закону, а тому у позивача були відсутні правові підстави для здійснення дій щодо обрання іншого оцінювача та проведення паралельної оцінки розміру завданої шкоди.

За таких підстав звіт № 1183 від 04.04.2018 року, наданий позивачем, не може бути прийнятий судом в якості доказу на підтвердження розміру шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, звертаючись з даним позовом до суду, в обґрунтування заявлених вимог адвокат Конюшко Д.Б. в інтересах ОСОБА_2 посилається на положення ч. 2 п. 36.2 Закону і вважає, що дана імперативна норма зазначає про те, що страховик може розраховувати страхове відшкодування без проведення експертизи виключно у випадку, коли страховик та потерпілий досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування. При цьому поза увагою представника позивача залишився той факт, що у даному конкретному випадку розмір страхового відшкодування сторонами узгоджений не був, а була проведене необхідна оцінка пошкодженого майна і розмір страхового відшкодування був визначений відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22, п. 30.2 ст. 30 та п. 12.1 ст. 12 Закону.

Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 32).

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Оскільки, ціна позову становить 22210,91 грн., що є меншою сумою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 000 грн.), а характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з викликом учасників справи, судом першої інстанції обґрунтовано відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 95 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування обов`язок доказування і обгрунтованості заявлених вимог лежить саме на позивачеві.

Однак, звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 не навів мотивів на спростування розрахунку розміру страхового відшкодування, проведеного відповідачем, відповідного висновку експерта не надав, клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи не порушив, що позбавляє його права заявляти таке клопотання в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Окрім того, порушуючи питання про призначення такої експертизи в апеляційній скарзі, та посилаючись на неоднакове застосування Методики товарознавчої експертизи при складанні наявних в матеріалах справи звітів про оцінку автомобіля, не обґрунтовує ніяким чином в чому саме полягає таке неоднакове застосування, що позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити такі доводи.

Ураховуючи, вищевикладене у суду відсутні процесуальні підстави для призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Конюшка Дениса Борисовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 8 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль