Дата документу 04.07.2019
Справа № 501/1670/19

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом в якому просить визнати за ним та за відповідачем право спільної сумісної власності на реконструйовану квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та поділити її між сторонами (а.с.2-6).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 березня 1986 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Під час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано квартиру загальною площею 80,9 кв.м., житловою 38,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки на день звернення до суду між сторонами по справі створились неприязні стосунки, що виключають можливість спільного використання вищевказаного майна, позивач просив поділити вищевказану квартиру між ним та відповідачем.

Окрім того, за час мешкання у вказаній квартирі подружжям було здійснено її реконструкцію, зокрема трикімнатну квартиру загальною площею 80,9 кв.м., житловою 38,4 кв.м було реконструйовано в двокімнатну квартиру загальною площею 82,5 кв.м., житловою 26,9 кв.м з нежитловим приміщенням загальною площею 13 кв.м. і тамбуром площею 3,1 кв.м. з улаштуванням окремого входу.

Згідно технічного паспорту, виготовленого комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації», зазначена вище квартира з нежитловим приміщенням після реконструкції має загальну площу 82,5 кв.м., житлову площу 26,9 кв.м. та складається з:

- веранда, площею - 15,7 кв.м.;

- коридор, площею - 11,9 кв.м.;

- кухня, площею - 9,2 кв.м.;

- житлова кімната, площею - 17,7 кв.м.;

- житлова кімната, площею - 9,2 кв.м.;

- ванна, площею - 2,4 кв.м.;

- туалет, площею - 1,2 кв.м.;

- нежитлове приміщення з окремим входом, площею - 11,5 кв.м;

- шафа, площею - 0,6 кв.м.;

- тамбур, площею - 3,1 кв.м.

У зв`язку з тим, що реконструкцію об`єкта було виконано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, вона вважається самочинною, а тому її власники мають перешкоди у введені в експлуатацію реконструйованого об`єкта та у реєстрації свого права власності на реконструйоване нерухоме майно.

В якості аргументації своєї позиції позивач посилався на положення Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461.

Позивач в судове засідання не прибув, був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, надав суду клопотання, в якому просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибула, була повідомлена про час та місце судового розгляду справи, проти задоволення позову не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності, про що надала суду відповідну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 березня 1986 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 22 березня 1986 року, актовий запис №125(а.с.14).

Під час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано квартиру загальною площею 80,9 кв.м., житловою 38,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу серії ВЕМ 166779 від 19.12.2006 року(а.с.10-11).

Станом на день звернення до суду між сторонами створились неприязні стосунки, що виключають можливість спільного використання вищевказаного майна. Згоди між подружжям з цього приводу не досягнуто.

Відповідно до статті 60 СК України основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі.

За час мешкання у вказаній квартирі подружжям було здійснено її реконструкцію, зокрема трикімнатну квартиру загальною площею 80,9 кв.м., житловою 38,4 кв.м було реконструйовано в двокімнатну квартиру загальною площею 82,5 кв.м., житловою 26,9 кв.м з нежитловим приміщенням загальною площею 13 кв.м. і тамбуром площею 3,1 кв.м. з улаштуванням окремого входу.

Згідно технічного паспорту, виготовленого комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» (а.с.15-17), зазначена вище квартира з нежитловим приміщенням після реконструкції має загальну площу 82,5 кв.м., житлову площу 26,9 кв.м. та складається з:

- веранда, площею - 15,7 кв.м.;

- коридор, площею - 11,9 кв.м.;

- кухня, площею - 9,2 кв.м.;

- житлова кімната, площею - 17,7 кв.м.;

- житлова кімната, площею - 9,2 кв.м.;

- ванна, площею - 2,4 кв.м.;

- туалет, площею - 1,2 кв.м.;

- нежитлове приміщення з окремим входом, площею - 11,5 кв.м;

- шафа, площею - 0,6 кв.м.;

- тамбур, площею - 3,1 кв.м.

Відповідно до п.п.9,12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України №2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК, ч.1 ст. 3 ЦПК). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання прав власності на самочинне будівництво має здійснюватись за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно реконструйовані об`єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об`єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК.

Вирішуючи справу за позовом про визнання права власності на самочинно реконструйоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

За таких підстав позивачем при зверненні до суду дотримані вимоги процесуального законодавства та положення 9,12 Постанови ВССУ №6 від 30.03.2012 року, оскільки він звертався до компетентних органів, що підтверджується листом органу державного архітектурно-будівельного контролю про відмову в реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (а.с.21-22), листом управління державної реєстрації прав та правового забезпечення про відмову в реєстрації прав на вказаний об`єкт нерухомості (а.с.18-20).

З метою введення в експлуатацію вказаного об`єкту нерухомості позивач звернувся до відділу архітектурно-будівельного контролю виконкому Чорноморської міської ради, де згідно відповіді (а.с.21-22) отримав відмову.

З метою реєстрації права власності на вказаний реконструйований об`єкт позивач звернулись до управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконкому Чорноморської міської ради, де згідно відповіді (а.с.18-20) отримав відмову.

Листом від 19.06.2019 року № 012-522 управління архітектури та містобудування Чорноморської міської ради Одеської області повідомила про відповідність державним будівельним нормам реконструйованої квартири АДРЕСА_2 .

Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 750) регламентовано прийняття в експлуатацію самочинно збудованих (реконструйованих) об`єктів за рішенням суду.

Так, відповідно до вказаного пункту Порядку, у випадку визнання права власності на самочинно збудований (реконструйований) об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку.

Згідно звіту про проведення технічного огляду квартири від 19 червня 2019 року №54-06-19 ТЗ встановлено можливість її надійної та безпечної експлуатації.

Таким чином позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства здійснено всі дії щодо введення в експлуатацію вказаного реконструйованого об`єкта нерухомості.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Таким чином, відсутність дозволу на будівництво тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України.

У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, здійсненої без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма ч.1 ст.376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом ч.1 ст.376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Згідно ч.2 ст.376 ЦК України головним наслідком самочинного будівництва (реконструкції) є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості.

У зв`язку із цим, норми ч.3 ст.376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований (реконструйований) об`єкт нерухомості лише тоді, коли було здійснено самочинне будівництво (реконструкцію) з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил.

Враховуючи наявність позитивних висновків про додержання під час реконструкції спірного об`єкту архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил, даний позов може бути задоволений з підстав, зазначених у ч.3 ст.376 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Частина 3 ст.18 Закону України «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію об`єктів, не прийнятих в експлуатацію в установленому законом порядку.

Відповідно до змісту пп.1 п. «б» ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно вимог ст.ст.5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 (в редакції Постанови КМУ від 08.09.2015 року № 750), введення в експлуатацію можливе на підставі рішення суду про визнання права власності на самочинно збудоване (реконструйоване) нерухоме майно.

Частина 2 ст.383 ЦК України передбачає, що власник квартири (житлового будинку) може на свій розсуд здійснювати зміни в житлі, за умови, якщо ці зміни не призведуть до порушень прав інших власників (співвласників) житла.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання цього права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи те, що згідно звіту про проведення технічного огляду квартири, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 встановлено технічну можливість її надійної та безпечної експлуатації, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з наступного:

- веранда, площею - 15,7 кв.м.; коридор, площею - 11,9 кв.м.; кухня, площею - 9,2 кв.м.; житлова кімната, площею - 17,7 кв.м.; житлова кімната, площею - 9,2 кв.м.; ванна, площею - 2,4 кв.м.; туалет, площею - 1,2 кв.м.; нежитлове приміщення, площею - 11,5 кв.м; шафа, площею - 0,6 кв.м.; тамбур, площею - 3,1 кв.м.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на квартиру, загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступного:

- веранда, площею - 15,7 кв.м.; коридор, площею - 11,9 кв.м.; кухня, площею - 9,2 кв.м.; житлова кімната, площею - 17,7 кв.м.; житлова кімната, площею - 9,2 кв.м.; ванна, площею - 2,4 кв.м.; туалет, площею - 1,2 кв.м.; нежитлове приміщення, площею - 11,5 кв.м; шафа, площею - 0,6 кв.м.; тамбур, площею - 3,1 кв.м.

Виділити в натурі квартиру, належну ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на праві особистої приватної власності, загальною площею 67,9 кв.м., житловою 26,9, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступного:

- веранда, площею - 15,7 кв.м.; коридор, площею - 11,9 кв.м.; кухня, площею - 9,2 кв.м.; житлова кімната, площею - 17,7 кв.м.; житлова кімната, площею - 9,2 кв.м.; ванна, площею - 2,4 кв.м.; туалет, площею - 1,2 кв.м.; шафа, площею - 0,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 67,9 кв.м., житловою 26,9, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступного:

- веранда, площею - 15,7 кв.м.; коридор, площею - 11,9 кв.м.; кухня, площею - 9,2 кв.м.; житлова кімната, площею - 17,7 кв.м.; житлова кімната, площею - 9,2 кв.м.; ванна, площею - 2,4 кв.м.; туалет, площею - 1,2 кв.м.; шафа, площею - 0,6 кв.м.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на квартиру, загальною площею 82,5 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступного:

- веранда, площею - 15,7 кв.м.; коридор, площею - 11,9 кв.м.; кухня, площею - 9,2 кв.м.; житлова кімната, площею - 17,7 кв.м.; житлова кімната, площею - 9,2 кв.м.; ванна, площею - 2,4 кв.м.; туалет, площею - 1,2 кв.м.; нежитлове приміщення, площею - 11,5 кв.м; шафа, площею - 0,6 кв.м.; тамбур, площею - 3,1 кв.м.

Виділити в натурі нежитлове приміщення, належне ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на праві особистої приватної власності, загальною площею 14,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступного:

- нежитлове приміщення, площею - 11,5 кв.м; тамбур, площею - 3,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право особистої приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 14,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступного:

- нежитлове приміщення, площею - 11,5 кв.м; тамбур, площею - 3,1 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя