Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 461/8386/16-ц

провадження № 61-32429св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_4 , на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року у складі судді Зубачик Н. Б. та рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на свою користь 14 016, 00 грн на відшкодування майнової шкоди, 15 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, 848, 00 грн на відшкодування витрат, понесених на оплату послуг приватного підприємства «ЮрЕксперт» та чистку килима.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 проживає поверхом вище у квартирі № 5 того ж будинку.

Внаслідок залиття, що відбулося 31 жовтня 2016 року з вищерозташованої квартири № 5 , було пошкоджено належну їй квартиру та заподіяно майнову шкоду. Окрім того, зазначає, що їй завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 016,00 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 600 ,00 грн на відшкодування понесених витрат на оплату послуг приватного підприємства «ЮрЕксперт» щодо проведення незалежної оцінки вартості будівельно-монтажних робіт та 248,00 грн понесених на чистку килима витрат, а всього 14 864,00 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що залиття у квартирі АДРЕСА_1 сталося з вини відповідача, яка проживає у квартирі № 5 , що розташована поверхом вище, внаслідок халатного користування сантехнічними приладами. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості будівельно-монтажних (відновлювальних) робіт, вартість відновлювального ремонту належної позивачу квартири становить 14 016, 00 грн. Також позивачем понесені витрати на оплату послуг спеціаліста з визначення розміру завданої шкоди у розмірі 600, 00 грн та витрати на чистку килима у розмірі 248, 00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Частково задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначав, що виходячи з вимог закону та встановлених фактів, визначений позивачем розмір відшкодування значно завищений і не відповідає тривалості моральних переживань і тяжкості наслідків, тому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2017 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 600, 00 грн на відшкодування коштів за оплату послуг приватного підприємства «ЮрЕксперт» з проведення незалежної оцінки вартості будівельно-монтажних робіт та 248, 00 грн за чистку килима скасовано та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд виходив з того, що з фіскальних чеків вбачається, що оплату за проведення незалежної оцінки вартості будівельно-монтажних робіт квартири після затоплення та чистку килима здійснювала третя особа у справі - ОСОБА_3 , яка з позовом про відшкодування понесених витрат до ОСОБА_2 не зверталася. Враховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що визначений судом розмір майнової шкоди, завданої залиттям, не відповідає дійсності та є явно завищеним. Судом не витребувано докази на підтвердження належності відповідачу на праві власності квартири № 5 , з якої відбулося залиття квартири позивача.

Судові рішення в частині в частині вирішення позовних вимог про відшкодування витрат, понесених на оплату послуг приватного підприємства «ЮрЕксперт» та чистку килима в касаційному порядку не оскаржувалися та не переглядаються.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року зупинено виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року справу № 461/8386/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 направили заперечення на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

У квартирі №5 того ж будинку проживає ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 5575 від 15 грудня 2016 року, виданою Львівським комунальним підприємством «Цитадель-центр» (далі - ЛКП «Цитадель-центр»).

Згідно акту від 07 жовтня 2016 року, складеною комісією ЛКП «Цитадель-центр», залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося внаслідок халатного користування сантехнічними приладами мешканцями квартири АДРЕСА_4 , яка розташована поверхом вище квартири №10 цього будинку .

Факт залиття належної позивачу квартири підтверджується також актом, складеним комісією ЛКП «Цитадель-центр» 31 жовтня 2016 року.

Окрім того, факт залиття квартири підтверджується актом ЛКП «Цитадель-центр» від 31 жовтня 2016 року.

Зазначене свідчить про те, що відповідач, в порушення вимог діючого законодавства, не забезпечив належне утримання квартири, в якій проживає, внаслідок чого сталося залиття квартири позивача.

Згідно звіту про незалежну оцінку вартості будівельно-монтажних (відновлювальних) робіт приміщень квартири, що розташована за адресою:. АДРЕСА_7 від 07 грудня 2016 року, вартість відновлювальних будівельно-монтажних робіт вказаної квартири становить 14 016, 00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої і третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законодавством України принципів змагальності й диспозитивності саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що залиття було спричинено внаслідок недбалого користування сантехнічними приладами мешканцями квартири № 5 .

За таких обставин, суди на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди його майну, врахувавши глибину її душевних страждань, вимоги розумності та справедливості, дійшли обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Посилання у касаційній скарзі на недоведеність розміру завданої шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття квартири 31 жовтня 2016 року, спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року зупинено виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2017 року, слід поновити виконання вказаних рішень.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук