РІШЕННЯ

іменем України

28 березня 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області в складі головуючого судді Попової О.М., за участі секретаря судового засідання Філіпенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сватове цивільну справу № 426/23521/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Сватівського району Луганської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, а саме просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 5,0695 га., розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Сватівського району Луганської області, кадастровий номер :07:008:0034, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на земельну ділянку площею 4,9841 га., розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Сватівського району Луганської області, кадастровий номер :07:008:0035, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_3 за життя була власником земельних ділянок. Земельна ділянка площею 5,0695 га, кадастровий номер :07:008:0034, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка площею 4,9841 га, кадастровий номер :07:008:0035, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради Сватівського району Луганської області. ОСОБА_3 05 квітня 2016 року склала нотаріально посвідчений заповіт на випадок своєї смерті. Згідно заповіту ОСОБА_3 заповіла земельні ділянки йому. 24 червня 2016 року ОСОБА_3 померла. Після смерті ОСОБА_3 залишилися ксерокопії державних актів на земельні ділянки, оригінали цих документів не знайдено. Звернувшись із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору на вказані земельні ділянки державним нотаріусом ОСОБА_4 була винесена постанова про відмову в здійсненні нотаріальних дій у звязку з тим, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_1, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки. Він не може реалізувати своє право на спадщину в інший спосіб, крім звернення до суду за захистом своїх прав. Позивач ОСОБА_1 в засіданні участі не брав, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, на підставі доказів наявних в матеріалах справи, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Сватівського району Луганської області в судовому засіданні участі не приймав, надав заяву про розгляд справи без його участі та визнав позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. ОСОБА_3 за життя була власником земельних ділянок - площею 5,0695 га, кадастровий номер :07:008:0034, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка площею 4,9841 га, кадастровий номер :07:008:0035, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради Сватівського району Луганської області. Право власності на земельну ділянку площею 5,0695 га підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЛГ № 075263 виданого 12.01.2004 року (а.с. 8). Право власності на земельну ділянку площею 4,9841 га. підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії І-ЛГ № 070637 виданого 04.11.2002 року (а.с. 7). ОСОБА_3 05 квітня 2016 року склала нотаріально посвідчений заповіт (а.с. 6). Згідно цього заповіту ОСОБА_3 зробила розпорядження згідно якого вказані вище земельні ділянки вона заповіла ОСОБА_1. 24 червня 2016 року ОСОБА_3 померла. Оригінали державних актів на земельні ділянки втрачено. Звернувшись із заявою про прийняття спадщини в Першу Сєвєродонецьку державну нотаріальну контору на земельні ділянки державним нотаріусом ОСОБА_4 була винесена постанова про відмову в здійсненні нотаріальних дій від 12.01.2017 № 16/02-14 у звязку з тим, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_1, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки (а.с. 9). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д)застосування інших, передбачених законом, способів. Згідност. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ятастатті 1268 ЦК), а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину згідно положень ч.3 ст.1296 ЦК України. Аналізуючи наведені правові норми, правовідносини та обставини справи, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Так, обґрунтованими є твердження позивача про те, що він є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_3 Інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині та у встановлений строк звернулись із заявами про прийняття спадщини чи прийняли її шляхом фактичного вступу у володіння, не встановлено. Позивач прийняв спадщину, так як подав заяву до нотаріальної контори, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, та отримав нотаріальну відмову в оформленні спадкових прав. Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги наявність у позивача права на вирішення спору щодо отримання права на спадкування у судовому порядку, факт неможливості вирішити цього питання у позасудовому порядку, наявність відповідної відмови у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи. Крім того, судом враховується, що відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 1216-1218, 1225, 1268 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 5, 10-13, 18, 206, 258-259, 263 - 265 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,

Ухвалив:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Сватівського району Луганської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 5,0695 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Сватівського району Луганської області, кадастровий номер :07:008:0034, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 4,9841 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Сватівського району Луганської області, кадастровий номер :07:008:0035, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Рішення суду може бути оскаржено через Сватівський районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду або безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя О.М. Попова