Провадження № 22-ц/812/1212/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Миколаїв

справа № 488/1382/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва, постановлену 11 червня 2019 року суддею Селіщевою Л.І. в приміщенні цього ж суду (повну ухвалу складено цього ж дня),

У С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду.

27 травня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій, крім вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, заявлених у березні 2019 року, просила визнати протиправними та скасувати накази № 2 від 12 лютого 2019 року, № 3 від 13 лютого 2019 року, № 4 від 15 лютого 2019 року.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог залишено без руху, позивачці запропоновано протягом п`яти днів з дня отримання ухвали сплатити 1 536, 80 грн. судового збору.

Копія ухвали ОСОБА_1 отримала 3 червня 2019 року (арк. 3 обкладинки справи).

Ухвалою цього ж суду від 11 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 257 ЦПК.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт посилалась на те, що суд першої інстанції помилково вважав несплату судового збору за збільшенні позовні вимоги підставою для залишення без розгляду первісних вимог, провадження за якими було відкрито 18 квітня 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, посилаючись на дотримання судом вимог процесуального законодавства.

В судове засідання апеляційного суду відповідачка не з`явилась. Від представника відповідача адвоката Душаченка В.В. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Справу розглянуто за участю позивачки та її представника ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявивши у травні 2019 року додаткові позовні вимоги (про визнання наказів незаконними), позивачка мала додатково сплатити 1536,8 грн. відповідно до частини 2 статті 6 Закону «Про судовий збір» у строк, встановлений ухвалою від 31 травня 2019 року. Оскільки станом на 11 червня 2019 року ОСОБА_1 вимог суду не виконала, то застосуванню підлягають правила пункту 8 частини 1 статті 257 ЦПК до всіх її вимог.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, пунктом 8 частини 1 статті 257 ЦПК передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Отже, цим правилом регулюються випадки, коли при відкритті провадження поза увагою суду залишилась невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства щодо її форми та змісту, додатків до неї або сплати судового збору. У такий спосіб можливо усунути процесуальні порушення, які не виявлені своєчасно.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з первісним позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-6).

Виходячи з вимог про відшкодування моральної шкоди, позивачкою сплачено 768, 4 грн. судового збору (а.с. 60). Від сплати судового збору за іншими вимогами позивачі звільнені законом.

Провадження у справі за заявленим позовом відкрито 18 квітня 2019 року (а.с. 70).

31 травня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог (а.с.1 53-154), в якій, крім вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, порушила питання про визнання незаконними наказів № 2 від 12 лютого 2019 року, № 3 від 13 лютого 2019 року та наказу № 4 від 15 лютого 2019 року, яким її було звільнено.

Суд першої інстанції вірно визначив, що відповідно до частин 2, 3 статті 6 Закону «Про судовий збір» у разі збільшення позовних вимог або пред`явлення нових вимог, сторона має доплатити судовий збір, розмір якого визначається за кожною вимогою окремо.

Виходячи зі змісту та послідовності процесуальних дій, несплата судового збору за новими додатковими вимогами (збільшеними вимогами) є підставою для залишення без руху тієї заяви, яка їх містить.

При цьому логічним є те, що невиконання вимог суду щодо сплати судового збору за новими або збільшеними вимогами, є підставою для повернення саме тієї заяви (незалежно від назви така заява по суті є позовною), яка містить нові або збільшені вимоги.

У такому разі розгляду підлягають позовні вимоги за первісним позовом, який подано з дотриманням вимог Закону «Про судовий збір» та провадження за яким відкрито 18 квітня 2019 року.

Але суд першої інстанції помилково вважав, що недоплата судового збору за новими (додатковими) позовними вимогами (визнання незаконними наказів) є підставою для залишення без розгляду й тих вимог, які були викладені в первісній заяві та за які судовий збір сплачено в повному обсязі.

Залишивши без руху заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 196-197), суд залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с. 246), в тому числі і в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Отже, ухвала суду від 11 червня 2019 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, не може вважатись законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При продовженні розгляду суду необхідно вирішити процесуальне питання щодо заяви позивачки від 31 травня 2019 року, і, в залежності від цього, вирішити спір в межах заявлених та прийнятих судом до розгляду позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 379, 382, ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2019 року скасувати, а справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

------------------------------

Повну постанову складено 12 липня 2019 року.