Провадження № 6/643/239/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019 Московський районний суд м.Харкова в складі: судді Букреєвої І.А., за участю секретаря Воловод К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові подання державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бакало В.О. про примусове проникнення до житла боржника,-

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Московського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області Бакало В.О. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення у житлове приміщення. Своє подання обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні Московського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавче провадження №57068969, по примусовому виконанню виконавчого листа № 643/12326/15-ц від 02.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» безпідставно отримані гроші в розмірі 634722,88 грн.

05.09.2018 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої були направлені сторонам виконавчого провадження.

На адресу боржника неодноразово були направлені виклики з вимогою з`явитись на прийом до державного виконавця. Боржник жодного разу не з`явився.

Згідно витягу з електронної бази НАІС, за відомостями Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України встановлено, що за боржником транспортні засоби не зареєстровані, на його ім`я відкриті розрахункові рахунки відсутні, та стосовно боржника відсутні відомості як про особу-боржника, яка працює за трудовими та цивільно-правовими договорами.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також згідно відповіді КП «ХМ БТІ» - боржнику ОСОБА_1 належать на праві власності квартири за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

20.11.2018,23.01.2019, 11.06.2019 державним виконавцем здійснено виїзд за адресою мешкання боржника АДРЕСА_1 , проте мешканці квартири були відсутні, про що складено відповідні акти.

Також зазначено, що станом на 27.06.2019 боржник ОСОБА_1 вимоги виконавчого документа не виконав.

Вказує, що подальше примусове виконання виконавчого листа № 643/12326/15-ц від 02.08.2018 року, виданого Московським районним судом м.Харкова неможливе без примусового проникнення до житла боржника, а тому просить надати такий дозвіл.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов до наступного.

У ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Реалізація цього права закріплена у ст. 439 ЦПК України, згідно якої питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Із доданих до подання актів вбачається розбіжність в адресах проживання боржника, за якими були здійснені виходи виконавця, не вбачається часу проведення виконавчих дій, які могли проводитись у час перебування боржника на роботі, лікуванні, у відпустці, тому вказані акти не можуть вважатися належними і допустимими доказами для надання дозволу на примусове проникнення в житло боржника.

Разом з тим матеріали подання не містять доказів направлення боржнику викликів з вимогою з`явитись на прийом до державного виконавця.

Одночасно, матеріали подання не містять витягу, відомостей та інформаційної довідки, на які державний виконавець робить посилання щодо відсутності/наявності у боржника майна, рахунків, заборгованостей.

Крім того, фіксування державним виконавцем у акті того факту, що мешканці відсутні, не дають підстав вважати, що йому чинились перешкоди для проникнення в приміщення.

Дані обставини, у своїй сукупності не можуть бути безумовними доказами ухилення боржника від виконання рішення суду.

Згідно ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України визначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла боржника виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань, тобто наявність лише самого зобов`язання не надає державному виконавцю право на звернення до суду з вказаним поданням.

При вирішенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника суд має переконатися, що боржник перешкоджає виконанню рішення суду, що унеможливлює його примусове виконання, чим порушує права стягувача.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем не надано достатніх доказів, які б свідчили ухилення боржника від виконання рішення суду, у зв`язку з чим подання задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.260, 353-355, 439 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, може подати апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.А. Букреєва