РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Трофимчук К.О.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до наказу № 244-к від 01 листопада 2017 року він був призначений на посаду директора філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Спецсервіс».

01 листопада 2017 року між ним та Концерном «Техвоєнсервіс» укладено трудовий договір.

31 січня 2018 року його було звільнено з роботи за угодою сторін відповідно до наказу № 19-К від 24 січня 2018 року.

31 січня 2018 року йому було видано трудову книжку.

У день звільнення остаточний розрахунок з ним не проведено, компенсація за невикористану відпустку не виплачена.

26 квітня 2018 року відповідач перерахував на його банківський рахунок грошові кошти в сумі 5232 гривні 50 копійок, призначення платежу - виплата заробітної плати за січень 2018 року. Повний розрахунок проведено 29 травня 2018 року, а саме йому було перераховано виплату компенсації за невикористану відпустку в сумі 1058 гривень 26 копійок.

Термін затримки розрахунку при звільненні складає 118 днів.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 січня 2018 року по 29 травня 2018 року в сумі 25567 гривень 06 копійок.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 15 січня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 13 березня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 05 серпня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Концерн «Техвоєнсервіс» позовну заяву з додатками отримав (а.с. 34), відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що наказом Концерну «Техвоєнсервіс» № 244-к від 01 листопада 2017 року ОСОБА_1 був призначений на посаду директора філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Спецсервіс» (а.с. 56).

01 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та Концерном «Техвоєнсервіс» укладено трудовий договір (а.с. 57-60).

Відповідно до наказу Концерну «Техвоєнсервіс» № 19-К від 24 січня 2018 року позивача було звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 65).

При звільненні з ОСОБА_1 не був проведений повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

26 квітня 2018 року відповідач перерахував на банківський рахунок ОСОБА_1 заробітну плату за січень 2018 року в сумі 5232 гривні 50 копійок (а.с. 18).

З позову вбачається, що повний розрахунок проведено 29 травня 2018 року, а саме ОСОБА_1 було перераховано виплату компенсації за невикористану відпустку в сумі 1058 гривень 26 копійок (а.с. 19).

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 розділу 4 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

На запит суду відповідачем надана довідка від 12 квітня 2019 року, з якої вбачається, що за виконання обов`язків, передбачених п. 3 трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 , заробітна плата нараховується за рахунок частини доходу, одержаного в результаті господарської діяльності, відповідно з чим керівник мав організувати дохідну роботу філії, забезпечити ведення бухгалтерського та податкового обліку, в тому числі своєчасне нарахування та виплату заробітної плати її працівникам, зокрема, собі як керівнику. Однак, ним зазначене не було здійснено. Бухгалтерія Концерну «Техвоєнсервіс» здійснює нарахування заробітної плати тільки працівникам апарату концерну, а не філій. Тому, заробітна плата працівникам філії бухгалтерією Концерну «Техвоєнсервіс» не нараховувалась (а.с. 66).

Вбачається, що відповідачем доказів на підтвердження розміру заробітної плати ОСОБА_1 суду не надано.

За таких обставин, при розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні суд використовує зазначений позивачем розмір заробітної плати.

Відповідно до п. 3.1. розділу 3 трудового договору посадовий оклад становить 6500 гривень.

Повний розрахунок з позивачем Концерном «Техвоєнсервіс» проведено 29 травня 2018 року.

Вбачається, що останніми повними відпрацьованими місяцями є листопад 2017 року та грудень 2017 року. За листопад 2017 року та за грудень 2017 року заробітна плата становить по 6500 гривень.

Відповідно середньоденна заробітна плата становить 309 гривень 52 копійки ((6500 + 6500) / 42 дні = 309,52).

Затримка розрахунку при звільненні відбулась в період з 31 січня 2018 року по 29 травня 2018 року та складає 80 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 24761 гривню 60 копійок (309,52 х 80 = 24761,60).

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 24761 гривню 60 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 704 гривні 80 копійок судового збору.

Керуючись статтями 47, 115-117, 231, 232, 238 КЗпП України, ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», статтями 3, 4, 12, 13, 76-81, 178, 259, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Концерну «Техвоєнсервіс» (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 24761 гривню 60 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення в частині виплаті заробітної плати за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ) на користь держави 704 гривні 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: