ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5627/19 Справа № 214/8443/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/8443/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа головний державний виконавець Центрально - Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Байбікова Олена Леонідівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Губар Антон Леонідович, на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2019 року, яка постановлена суддею Ткаченком А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Центрально - Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Байбікової Олени Леонідівни.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні головного державного виконавця Центрально - Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Байбікової О.Л. перебуває виконавче провадження № 41048776 про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3

Станом на 13.12.2018 року заборгованість за аліментами становила 97856,32 грн. Разом з розрахунком заборгованості державний виконавець надала ОСОБА_1 . розрахунок нарахування виконавчого збору на заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних аліментних платежів за дванадцять місяців за виконавчим провадженням №41048776, здійснений нею 13.12.2018 року на підставі абз. 2 ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вважає дії державного виконавця щодо нарахування виконавчого збору неправомірними, оскільки зміни до вищевказаного закону в частині нарахування виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів набули чинності 28.08.2018 року, а державний виконавець допустила зворотну дію вказаної норми у часі, чим порушила ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України. У зв`язку з чим заявник просив суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Центрально- Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Байбікової Олени Леонідівни щодо здійснення нарахування виконавчого збору на заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців за виконавчим провадженням № 41048776 в сумі 9785,63 грн.; зобов`язати державного виконавця Центрально- Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Байбікову Олену Леонідівну утриматись від будь-яких дій стосовно стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору на заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 9785,63 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2019 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Губар А.Л., просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального права та неврахування того, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не самі рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, а рішення, дії чи бездіяльність виконавця, вчинені в ході виконання постанови про стягнення виконавчого збору, тобто при виконання рішення посадової особи, а не суду.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 87-90), в судове засідання не з`явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд керувався п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрально - Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Байбікової Олени Леонідівни не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки справи з приводу оскарження дій державного виконавця щодо нарахування виконавчого збору віднесено до адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації випливає поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це розмежування компетенції між загальними, господарськими та адміністративними судами. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Основними критеріями визначення юрисдикції спорів є характер (предмет) правовідносин, що виникли між сторонами та суб`єктний склад правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2007 року Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу видано виконавчий лист №2-3427/07 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 11 червня 2007 року.

03 грудня 2013 року Головним державним виконавцем Центрально - Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Байбіковою О.Л. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 41048776.

У зв`язку з наявністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої, згідно розрахунку за період з 01.04.2013 року по 13.12.2018 року, склав 97 856,32 грн., Головним державним виконавцем Центрально - Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Байбіковою О.Л. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору на користь Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у розмірі 9 785,63 грн. (а.с. 46).

ОСОБА_1 вважає, що правових підстав для стягнення з нього на користь Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виконавчого збору у розмірі 9 785,63 грн. немає, у зв`язку із чим оскаржив в судовому порядку дії державного виконавця щодо нарахування виконавчого збору та просив суд зобов`язати державного виконавця утриматись від будь-яких дій щодо стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) ЄСПЛ закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76) визначено, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Тобто, постанову від 17 грудня 2018 року головний державний виконавець Центрально - Міського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Байбікова Олена Леонідівна прийняла після набрання чинності зазначеним Законом.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18) та від 10 квітня 2019 року у справі № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що справа щодо оскарження дій державного виконавця щодо нарахування виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і не належить компетенції загального суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не самі рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, а рішення, дії чи бездіяльність виконавця, вчинені в ході виконання постанови про стягнення виконавчого збору, тобто при виконання рішення посадової особи, а не суду, спростовуються вищевикладеним та зводяться до довільного, на власну користь, тлумачення правових норм.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Губар Антон Леонідович - залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: