Справа № 201/1254/19
Провадження № 2/201/1638/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року

Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 13 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із метою отримання банківських послуг і отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, передбачених умовами. У зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 09 жовтня 2018 року становить 30951,67 грн., з яких: 4005,59 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3104,83 грн. відсотки за користування кредитом; 21891,17 грн. пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина), 1450,08 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30951,67 грн., а також судові витрати у розмірі 1921 грн.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. надала до суду клопотання, у якому просила задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, просила розглядати справу без її участі.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов АТ КБ «Приватбанк», а також заява про застосування до позовних вимог строку позовної давності. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що станом на день отримання кредиту був військовозобов`язаним і ніс військову службу, а тому, з урахуванням того, що в країні діє особливий період, на підставі п. 14 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» банк не має права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом, пеню і інші штрафні санкції.

Справа розглядається судом в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Перевіривши надані докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 13 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із метою отримання банківських послуг і отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку (а.с. 6-22).

Так, згідно із частиною 3 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 був обізнаний та погодився із умовами надання банківських послуг, зокрема, це підтверджується тим, що боржник користувався наданими банком коштами.

Відповідно до ч. 2 ст. 648 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинив дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатив відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує його бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У судовому засіданні з`ясовано, що відповідач зобов`язання щодо повернення суми кредиту не виконав, у зв`язку з чим станом на 09 жовтня 2018 року заборгованість становить 30951,67 грн., з яких: 4005,59 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3104,83 грн. відсотки за користування кредитом; 21891,17 грн. пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина), 1450,08 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Між тим, судом також встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, 20 березня 2014 року був мобілізований, з 18 березня 2015 року демобілізований в запас на підставі наказу ком. 25 ОПДБр № 35пм від 18 березня 2015 року (а.с. 50-53); а у період з 10 липня 2015 року по 25 липня 2016 року (тобто в період укладання кредитного договору) ОСОБА_1 перебував на посаді поліцейського полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 49).

На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.

При цьому, відповідності до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Правовий аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що військовослужбовці з початку і до закінчення особливого періоду користуються пільгами передбаченими частиною 15 статті 14 вищевказаного Закону.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до положень чинного законодавства рішення про мобілізації приймаються Президентом України.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, оголошено часткову мобілізацію та до цього часу відповідного рішення про демобілізацію не приймалось.

Верховний Суд у листі від 13 липня 2018 року №60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, тобто після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Отже, Верховний Суд дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що кредитний договір між сторонами був укладений після мобілізації відповідача і в період дії особливого періоду, який не закінчився після демобілізації відповідача в запас 18 березня 2015 року і діяв станом на день укладення між сторонами кредитного договору, та діє станом на день ухвалення цього рішення. Крім того, з 10 липня 2015 року по 25 липня 2016 року відповідач військовослужбовцем перебував на посаді поліцейського полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» ГУНП в Дніпропетровській області. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 має усі визначені чинним законодавством підстави для користування пільгою, передбаченою частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, не підлягають нарахуванню банком відповідачу і, відповідно, сплаті останнім до закінчення особливого період в Україні проценти за користування кредитними коштами, штрафи і пеня, тобто нараховані позивачем за даним позовом 3104,83 грн., 21891,17 грн., 1950,08 грн.

Вирішуючи заяву про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

З розрахунку заборгованості, наданим позивачем, вбачається, що в погашення заборгованості ОСОБА_1 здійснювались платежі, останній з яких був проведений 01 жовтня 2018 року (а.с. 4-5). Списання ж банком грошових коштів з рахунку клієнта в погашення його кредитної заборгованості передбачено умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, з якими відповідач погодився, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 6-22).

За викладених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до позовних вимог про стягнення тіла кредиту в розмірі 4005,59 грн. строків позовної давності.

Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи, приймаючи до уваги те, що відповідачем були порушені умови користування кредитними коштами, проте він має право на пільги передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», слід стягнути з відповідача на користь позивача залишок заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4005,59 грн., частково задовольнивши таким чином позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк».

Оскільки вимоги позивача задоволені частково, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 грн., які підтверджуються платіжним дорученням (а.с. 30).

На підставі викладеного, керуючись ст. 202, 207, 525, 625, 1046, 1047, 1049, 1054 ЦК України, ст. 13, 76-78, 141, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13 серпня 2015 року у розмірі 4005 (чотири тисячі п`ять) грн. 59 коп., що становить тіло кредиту.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення витрат зі сплати судового збору 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили. після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.С. Федоріщев