ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4528/19 Справа № 212/1082/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Водоп"янов С. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2015 року, яке постановлено суддею Водоп`яновим С.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 14.03.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, відповідач не виконував умови договору, в зв`язку з чим, станом на 16 січня 2015 року, утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 39344,68 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 9191 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 28253,68 грн. та 1900 грн. заборгованості з комісії за користування кредитом.

У зв`язку із тим, що 08 листопада 2011 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», судовим рішенням була стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 23036,56 грн., сума заборгованості за кредитним договором, станом, на момент звернення з даним позовом, становить 16308,12 грн., а з урахуванням 500 грн. штраф (фіксована частина) та 815,41 грн.- штраф (процентна складова) 17623,52 грн.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 березня 2008 року у розмірі 17623,52 грн. та судові витрати по справі в сумі 243,60 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 березня 2008 року у розмірі 17623,52 грн. та судові витрати по справі в сумі 243,60 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що справу було розглянуто за його відсутності, без належних та допустимих доказів того, що про розгляд справи він був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ЦПК України.

Зауважує на тому, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 08 листопада 2011 року з нього вже була стягнута заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 березня 2008 року, тому, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, позивач втратив право нарахування процентів, передбачених кредитним договором.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено той факт, що ОСОБА_1 уклав з позивачем кредитний договір, після чого саме у нього виникли певні зобов`язання перед банком у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом 376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Однак, суд першої інстанції дійшов таких висновків при неповному з`ясуванні обставин справи, та з порушенням норм процесуального права.

В силу ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегією суддів встановлено, що відповідача ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника ОСОБА_1 та Умов та Правил надання банківських послуг, з якими відповідач під час укладання договору був ознайомлений, що засвідчено особистим його підписом 14 березня 2008 року (а.с.10).

Як видно з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів (а.с.10-16).

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «КБ «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Із заяви позичальника ОСОБА_1 вбачається, що на його ім`я було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 .

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежу по якому-небудь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. фіксована частина та 5% від суми позову.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за наданим позивачем розрахунком, станом на 16 січня 2015 року, утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 39344,68 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 9191 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 28253,68 грн. та 1900 грн. заборгованості з комісії за користування кредитом.

У зв`язку із тим, що 08 листопада 2011 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», судовим рішенням була стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 23036,56 грн., сума заборгованості за кредитним договором, станом, на момент звернення з даним позовом, за розрахунком позивача, становить 16308,12 грн., а з урахуванням 500 грн. штраф (фіксована частина) та 815,41 грн.- штраф (процентна складова) 17623,52 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 березня 2008 року у розмірі 17623,52 грн. та судові витрати по справі в сумі 243,60 грн.

Колегія суддів вважає, що заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є саме те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Колегія суддів звертає увагу на те, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах.

Таким чином, додержується принцип свободи договору.

Чинним законодавством передбачено укладання договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у Постановах від 06.02.2018 року № 755/2720/16-ц, від 07.03.2019 року № 755/18246/15-ц від 21.03.2018 року № 441/569/17.

Отже, підписавши 14 березня 2008 року анкету-заяву, ОСОБА_1 дав свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 14 березня 2008 року було укладено в письмовій формі кредитний договір, при цьому відповідач не тільки виявив бажання отримати кредитні кошти, а й підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами, Правилами та Тарифами банку.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 08 листопада 2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», була стягнута заборгованість за кредитним договором б/н від 14 березня 2008 року у розмірі 23036,56 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 10000 грн., заборгованості за процентами в розмірі 10422,56 грн., заборгованості за комісією за користування кредитом в розмірі 1041,56 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1073 грн.- штраф (процентна складова).

При цьому позивач по справі, звернувшись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14 березня 2008 року, що укладений між позивачем та ОСОБА_1 , скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, що передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України.

З наведеного вище слідує, що пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення тіла кредиту та нарахованих процентів позбавляє позивача права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, оскільки таке право було припинено пред`явленням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду, у висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у аналогічній справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач скористався своїм правом та 08.11.2011 року рішенням суду стягнув з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 14 березня 2008 року у розмірі 23036,56 грн.

Також слід зауважити, що відповідно до заяви позичальника ОСОБА_1 , на його ім`я було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня березня 2010 року (а.с.70), однак матеріали справи не містять відомостей про рух коштів по вказаній кредитній картці після винесення Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу 08 листопада 2011 року рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором та не містять відомостей щодо її перевипуску.

Таким чином, оскільки вимоги позивача до ОСОБА_1 є погашеними у зв`язку із винесеним Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу 08 листопада 2011 року рішенням, та у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять доказів використання після винесення рішення відповідачем кредитних коштів та кредитної карти № НОМЕР_1 , виданої на підставі його заяви б/н від 14 березня 2008 року, вказаний позов задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що у відповідача відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем за кредитним договором б/н від 14 березня 2008 року, заборгованість за яким, в тому числі, заборгованість за тілом кредиту, була стягнута рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 08 листопада 2011 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 було сплачено адвокату Лисенко О.А. 2100 грн. за надання професійної правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 28.02.2019 року, також, відповідачем надано детальний опис наданих адвокатом послуг (а.с.101-103).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Отже, з позивача на користь відповідача, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог позивача, підлягають стягненню витрати, понесені ним на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 2100 грн.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені ним за подання апеляційної скарги у розмірі 365,40 грн. (а.с.94), а всього з позивача на користь позивача підлягає стягненню 2465,40 грн. понесених ним судових витрат по справі (2100 грн. витрат на професійну правничу допомогу+365,40 грн. сплаченого судового збору).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2015 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: