Справа № 755/6440/19
"24" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н.О.,
при секретарі Грінкевич А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 про зняття арешту з квартири,-
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Десятої Київської державної нотаріальної контори, ГТУЮ у м. Києві, треті особи: Дніпровський РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві, ОСОБА_2. про зняття арешту з квартири. Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , спадкоємцями є позивач та третя особа ОСОБА_2 06 січня 2018 року при зверненні до Десятої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини було виявлено, що на вказану кватиру накладено заборону на відчуження (арешт) згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2006 року. Як вбачається з копії ухвали суду від 16 жовтня 2006 року, накладення заборони на відчуження кватири було обумовлене поданням ОСОБА_5 позову до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) від сум несплачених аліментів та додаткових витрат на дитину. В 2007 року спір по суті вирішений, а тому підстави для заборони теж відпали.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням ухвалити заочне рішення.
Представники відповідачів та треті особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 24 червня 2019 року в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15 червня 1995 року (а.с. 6).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2006 року накладено заборону на відчуження, а саме на кватиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 (а.с. 9).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 17 жовтня 2006 року реєстратором Десятої київської державної нотаріальної контори прийнято рішення про арешт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14).
З листа завідувача відділу архівної роботи Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року вбачається, що згідно акту передачі до архіву цивільних справ позовного провадження за 2007 рік, цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про участь батьків у додаткових витратах на дитину до архіву не передавалася (а.с. 11).
Згідно відомостей, викладений у листі в.о. Голови Дніпровського районного суду м. Києва вих. № 5/7506 від 12 грудня 2018 року вбачається, що слід вважати втраченою цивільну справу № 2-3086/2006 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про участь батьків у додаткових витратах на дитину та стягнення неустойки (пені) від сум несплачених аліментів, внаслідок суб`єктивних причин - недбалості або ненавмисних дій працівників суду під час переміщення архіву суду з приміщення суду по вул. І.Сергієнка, 3 до приміщення суду по вул. О.Кошиця, 5 (а.с. 10).
Закон України «Про виконавче провадження» надає можливість зняття арешту судом у випадку, коли такий арешт підлягає зняттю, про державний виконавець не може його зняти самостійно у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження».
За приписами ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Згідно до положень ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Частина 1 статті 321 ЦК України наголошує на тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Порядок зняття арешту визначений статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду.
Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом пор визнання права на майно і звільнення з-під арешту.
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, а тому з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі по 384,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 16, 321,328,317,319 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 430 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 про зняття арешту з квартири - задовольнити.
Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений 17 жовтня 2006 року за реєстраційним № 3900775 Десятою київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2006 року у справі № 2-3086/2006 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення неустойки (пені) від сум несплачених аліментів.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 24 червня 2019 року.
Суддя Н.О.Яровенко