Постанова

Іменем України

11 липня 2019 року

м. Київ

справа № 415/2435/16-ц

провадження № 61-16946св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві,

відповідач - Головне управління Держпраці у Луганській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві до Головного управління Держпраці у Луганській області про скасування акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1, що стався за участю ОСОБА_1 ,

за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві на рішення Апеляційного суду Луганської області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Орлова І. В., Кострицького В. В., Луганської В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві (далі - Фонд) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило скасувати затверджені 22 червня 2012 року акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1, що стався 04 листопада 2011 року з ОСОБА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що наказом від 15 червня 2012 року за № 741 Територіального управління Держгірпромнагляду у Луганській області, правонаступником якого є відповідач, для проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, який стався 04 листопада 2011 року о 14-30 годин у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь») та у Приватному підприємстві «Промтехніка» (далі - ПП «Промтехніка»), створено комісію.

21 червня 2012 року комісією складено акт за формою Н-5 та акт № 3 за формою Н-1 стосовно потерпілого ОСОБА_1 , які 22 червня 2012 року затверджені першим керівником Територіального управління Держгірпромнагляду у Луганській області.

Підпунктом 5 пункту 16 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, обставинами, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виробництвом є: вчинення кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами.

Нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 не може вважатися таким, що пов`язаний з виробництвом, оскільки вироком Антрацитівського міського суду від 26 лютого 2014 року водія ОСОБА_1 , який 04 листопада 2011 року керував автотранспортним засобом, було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Враховуючи наведене, позивач, посилаючись на статті 17, 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV, просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Лисичанський міський суд Луганської області рішенням від 01 березня 2017 року позов задовольнив. Скасував акт проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1, затверджені 22 червня 2012 року, що стався 04 листопада 2011 року з ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції мотивував рішення доведеністю заявлених позивачем вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Луганської області рішенням від 18 травня 2017 року рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01 березня 2017 року скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд мотивував рішення тим, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що заявлений позов безпосередньо стосується та зачіпає права ОСОБА_1 на призначення та отримання від Фонду страхових виплат. Розглянувши позов за відсутністю ОСОБА_1 , суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії апеляційного провадження вирішувати питання про залучення до участі у справі осіб, права та інтереси, яких зачіпаються.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень не неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 09 червня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Фонд просить скасувати рішення Апеляційного суду Луганської області від 18 травня 2017 року і направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Єдиним твердженням апеляційного суду з приводу неправильності рішення суду першої інстанції є його хибне припущення про те, що відповідачем у справі про скасування актів про нещасний випадок, складених за формою Н-1 та Н-5 комісією Держпраці, повинен бути потерпілий, а не комісія, яка склала ці акти, оскільки відповідачем у справі має бути той орган, який видав оспорювані акти, а не потерпілий.

З урахуванням того, що суд встановив обставини справи повно і правильно, в залученні потерпілого для вирішення спору необхідності не виникало, однак це стосується його прав, оскільки ОСОБА_1 самостійно не виразив бажання вступити у справу третьою особою, Фонд з метою уникнення подальших суперечностей, для залучення потерпілого в якості третьої особи, а не відповідача, просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд.

30 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення Фонду на касаційну скаргу, мотивовані тим, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року поновлено Фонду строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Луганської області від 18 травня 2017 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Лисичанського міського суду Луганської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю .

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 04 листопада 2011 року приблизно о 14 год. 30 хв. автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO LANOS», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ПАТ «Банк «Київська Русь», під керуванням водія ОСОБА_1 , виконуючи обгін на ділянці дороги з обмеженою видимістю, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21041-182-20», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку. Після дорожньо-транспортної пригоди потерпілі доставлені до міських лікарень, де були госпіталізовані внаслідок групового нещасного випадку.

За результатами роботи комісії, створеної наказом від 15 червня 2012 року № 741 Територіального управління Держгірпромнагляду (Держпраці) у Луганській області з розслідування вищезазначеного випадку складено акт за формою Н-5 від 22 червня 2012 року, відповідно до якого нещасний випадок вважається пов`язаним з виробництвом. На потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 складено акти за формою Н-1.

Антрацитівський міськрайонний суд Луганської області вироком від 26 лютого 2014 року визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, та призначив йому покарання у вигляді штрафу в сумі 8 500 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що відповідач за результатами дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої постраждав співробітник ПАТ «Банк «Київська Русь» ОСОБА_1 , склав акти за формою Н-5 та за формою Н-1, зробивши висновок, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, а позивач в свою чергу з цим висновком не погоджується, у зв`язку з чим позивач скористався своїм правом і звернувся до суду з даним позовом та просив скасувати оспорювані акти.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 32 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 22 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ встановлено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону № 1105-ХІV.

Закон України № 1105-ХІV визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Отже, висновок апеляційного суду про те, що заявлений позов безпосередньо стосується та зачіпає права ОСОБА_1 на призначення та отримання від Фонду страхових виплат, є обґрунтованим.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача(частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції питання про залучення до участі у справі ОСОБА_1 не вирішувалося, хоча рішення суду першої інстанції зачіпає права ОСОБА_1 на призначення та отримання від Фонду страхових виплат, а тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішення питання про залучення до участі у справі осіб, права та інтереси, яких зачіпаються на стадії апеляційного провадження.

Аргументи касаційної скарги про необхідність залучення ОСОБА_1 до участі в розгляді справи третьою особою, а не співвідповідачем, спростовуються нормами частини другої статті 30 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій), оскільки у справі позивач оспорює акти на підставі яких ОСОБА_1 має право на призначення та отримання від Фонду страхових виплат, і стосуються життя та здоров`я потерпілого, що є його особистим немайновим правом, яке підлягає захисту.

Фонд не позбавлений права повторно звернутися до суду з позовом про скасування акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1, що стався за участю ОСОБА_1 ,правильно визначивши склад осіб, які повинні приймати участь у розгляді справи.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні

підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Луганської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко