Ухвала

09 липня 2019 року

м. Київ

справа № 285/3721/17

провадження № 61-12182ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2019 року тапостанову Житомирського апеляційного суду від 22 травня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом у зазначеній справі. З урахуванням уточнень до позовної заяви позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, визначену станом на 24 травня 2017 року, у розмірі 110 963,51 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 27 лютого 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кошти у сумі 50 000 грн зі сплатою 19 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 10 лютого 2026 року. Кредитне зобов`язання позичальника було забезпечено договорами поруки, укладеними 27 лютого 2006 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_2

17 грудня 2012 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк відступив свої права вимоги за договором про надання кредиту від 27 лютого 2006 року.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2019 року, яке залишене без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, позов задоволено частково, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 8 130,54 грн 3% річних, стягнуто у дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 1 600 грн, тобто по 533,33 грн з кожного, судового збору. У решті вимог відмовлено.

21 червня 2019 року Петренко С. В. , яка діє від імені ТОВ «Кредитні ініціативи», звернулася за допомогою засобів поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргоюна рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2019 року тапостанову Житомирського апеляційного суду від 22 травня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 110 963,51 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 * 100 = 192 100).

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 травня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький