Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 756/5568/17

провадження № 61-45156св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року в складі судді: Тітова М. Ю., та постанову апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року в складі колегії суддів: Болотова Є. В., Кирилюк Г. М., Слюсар Т. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг») звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Гнідюк О. Б., Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), про звернення стягнення на іпотеку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 червня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-007/511/2006. Для забезпечення виконання зобов`язань по вказаному договору між сторонами було укладено договір іпотеки № PCL-007/511/2006 від 19 червня 2006 року, за умовами якого в іпотеку банку передана квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 1 129 657,15 грн.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору про відступлення права вимоги, укладених 05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

13 листопада 2010 року у реєстр заборон відчуження було внесено зміни, а саме змінено контрольні суми за договорами та відомості про обтяжувала. Обтяжувачем майна стало ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Позивач вказував, що у липні 2011 року приватним нотаріусом Гнідюк О. Б. незаконно вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказаний запис. Підставою вилучення зазначено заяву ПАТ «ОТП Банк» від 05 липня 2011 року, яке з листопада 2010 року не є іпотекодержателем майна. У зв`язку із зняттям заборони відчуження на квартиру, яка виступає забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором № ML-007/511/2006 від 19 червня 2006 року, в подальшому спірна квартира була незаконно відчужена ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1

Заборгованість за кредитним договором самостійно боржником не погашена, в примусовому порядку виконавчою службою жодних стягнень не здійснювалось, кредитний договір та договір іпотеки недійсними не визнані.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило звернути стягнення на підставі договору іпотеки № PCL-007/511/2006 від 19 червня 2006 року на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-007/511/2006 від 19 червня 2006 року у розмірі 1 129 657,15 грн на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а також стягнути з відповідачів на користь судовий збір у сумі 1 600 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML-007/511/2006 від 19 червня 2006 року у загальній сумі 1 129 657,15 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PCL-007/511/2006 від 19 червня 2006 року, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Основне зобов`язання ОСОБА_2 не виконав. Банк не надавав органам нотаріату жодних листів з приводу припинення іпотеки та виконання боргових зобов`язань.

Аргументи учасників справи

У вересні 2018 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року у якій просить оскаржені рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому посилався на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що: під час укладення договору купівлі-продажу від 31 серпня 2011 року спірної квартири продавцем ОСОБА_2 було надано нотаріусу всі правовстановлюючі документи, а нотаріусом перевірено та підтверджено відсутність обтяжень та заборони; суди не врахували, що на час придбання квартири ОСОБА_1 було відсутнє обтяження квартири витягами з державного реєстру іпотек та самим позивачем; відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат» підставою для зняття нотаріусом обтяження спірної квартири було повідомлення ПАТ «ОТП Банк» від 05 липня 2011 року про припинення договору іпотеки; судами попередніх інстанцій не враховано, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження незаконності вилучення приватним нотаріусом Гнідюк О. Б . обтяження іпотекою спірної квартири; 27 квітня 2012 року приватний нотаріус Бондар І. М. незаконно повторно внесла до державного реєстру іпотек обтяження іпотекою спірної квартири; рішенням Оболонського районного суду від 02 грудня 2009 року змінено строк виконання основного зобов`язання, тому позивач міг пред`явити позов протягом трьох років.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 19 червня 2006 року між АКБ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-007/511/2006, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 147 600 доларів США для купівлі нерухомості, відсоткова ставка: 11% річних, дата повернення кредиту: 21 червня 2021 року.

19 червня 2006 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № PCL-007/511/2006, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . 19 червня 2006 року приватним нотаріусом накладено заборону відчуження вказаної у договорі квартири, про що було внесено реєстраційний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішенням Оболонського районного суду від 02 грудня 2009 року у справі № 2-6478/2009 задоволено позов ЗАТ «ОТП Банк» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 1 082 425,27 грн, витрати по сплаті державного мита у сумі 45 411,88 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 1 700 грн.

05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» (який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, та договір відступлення права вимоги, на підставі яких до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-007/511/2006 від 19 червня 2006 року та договором іпотеки № PCL-007/511/2006 від 19 червня 2006 року.

13 листопада 2010 року в Державному реєстрі іпотек зареєстровано відступлення права вимоги за договором іпотеки № PCL-007/511/2006 на користь позивача.

20 липня 2011 року приватним нотаріусом Гнідюк О. Б., на підставі заяви-листа від ПАТ «ОТП Банк» від 05 липня 2011 року, вилучено вказаний запис з Державного реєстру іпотек, в результаті чого було знято заборону відчуження спірної квартири.

31 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

16 вересня 2011 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5

27 квітня 2012 року до Державного реєстру іпотек внесено запис про обтяження на підставі договору іпотеки від 19 червня 2006 року, обтяжувачем за яким є ТОВ «ОТП Факторинг України».

При задоволенні позову суди вважали, що в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Основне зобов`язання ОСОБА_2 не виконав. Банк не надавав органам нотаріату жодних листів з приводу припинення іпотеки та виконання боргових зобов`язань.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком судів з таких підстав.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Суди не встановили чи мало право ПАТ «ОТП Банк» видавати повідомлення про припинення іпотечного договору та на якій підставі 20 липня 2011 року нотаріусом внесено до Державного реєстру іпотек.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що заява-лист від ПАТ «ОТП Банк» від 05 липня 2011 року, на підставі якого вилучено запис з Державного реєстру іпотек та в результаті чого було знято заборону відчуження спірної квартири в матеріалах справи відсутній, що унеможливлює дослідження його змісту.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року скасувати.

Передати справу № 336/2638/15-ц на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року та постанова апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук