ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6359/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.

за участі секретаря - Гаврилюк О.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що вона є власником квартири. Відповідач є знайомою сина позивача, на прохання якого остання була зареєстрована в спірній квартирі.Оскільки відповідач не проживала та не проживає за місцем реєстрації, їїречі та документи в квартирі відсутні, а також у зв`язку з тим, що реєстрація відповідачав квартирі позивача заважає їй вільно на власний розсуд розпоряджатися власністю, позивач змушена звертатись до суду з вказаним позовом.

В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечувала.

В судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи за останньою відомою суду адресою його реєстрації, відзив на позов не надав. Заяв, клопотання про участь у розгляді справи не надійшло.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.12.2003, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В., зареєстрованою в реєстрі вчинення нотаріальних дій № 12916, зареєстрованого в КП «Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 16.12.2003 та внесено в реєстрову книгу № 977-247 № 8646. За вказаною адресою зареєстровані позивач, її син та відповідач.

За даними актів обстеження квартири від 30.12.2018 та 30.05.2019 вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_2 , яка фактично там не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Відповідач не мешкає в спірній квартирі, але зареєстрований, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежена у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі, завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так як позивачем доведено, а відповідачем не спростовано в силу принципу змагальності сторін обґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 13, 48, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст. ст. 391, 321, 391 405 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 768.40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Дарницьким районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.07.2019

Суддя: Комаревцева Л.В.