ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5207/19 Справа № 213/3547/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Поповим В.В. в місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 28 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивачка звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, у зв`язку з проживанням з нею дитини - інваліда.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_2 підтримували фактичні шлюбні відносини з осені 2012 року, мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має статус дитини-інваліда з 26.06.2018 року і потребує домашнього догляду. З листопада 2013 року сімейні відносини між сторонами погіршились і вони припинили проживати однією сім`єю. Аліменти на утримання дитини відповідач сплачує за рішенням суду. Позивачка зараз не має можливості працювати, інших доходів, окрім державної допомоги, не має, її матеріальне становище дуже складне. Відповідач працює, отримує стабільний дохід, має можливість допомагати їй, тому просила стягнути аліменти з відповідача на її користь, на утримання дитини - інваліда у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 30.10.2018 року до 01.07.2020 року дати переогляду інвалідності дитини.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу), щомісяця, починаючи з 30.10.2018 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 6-ти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про збільшення періоду стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу), щомісяця, починаючи з 30.10.2018 року до 01.06.2020 року .

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, визначаючи період стягнення аліментів, невірно застосував норми матеріального права, оскільки невірно застосував ч. 3 ст. 84 СК України, в той час як підлягала застосуванню ч. 1 ст. 88 СК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Донька ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 (а.с. 5) та згідно довідки № 86/1095 від 19 липня 2018 року, виданої КП «Центр первинної медико санітарної допомоги № 7», має статус дитини інваліда з 26.06.2018 року, яка потребує домашнього догляду з 20.07.2018 року по 01.08.2019 року (а.с. 7-8).

Позивачка ОСОБА_1 не працює, перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 6-и років (а.с. 9), отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю з надбавкою за догляд з 20.07.2018 року по 31.07.2019 рік (а.с. 10).

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 січня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.12.2013 року і до повноліття дитини (а.с. 6).

Відповідно до довідки № 10/62 від 03.01.2019 року, відповідач ОСОБА_2 працює у ПрАТ «Інгулецький гірничо збагачувальний комбінат» на посаді дробильника VI розряду та його заробітна плата з 01.10.2018 року по 30.11.2018 рік складає 31 922, 74 грн. (а.с. 28).

Частково задовольняючи позовні вимоги позивачки та визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки та період стягнення, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 91,84, 88 СК України та виходив з того, що позивачка, з якою проживає дитина - інвалід, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За загальним правилом, передбаченим статтею 75 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

В той же час, Сімейним кодексом України визначені особливості надання утримання дружині, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що право на отримання такої матеріальної допомоги має той з батьків, хто опікується дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив, що донька ОСОБА_3 , 17.10.2013 ІНФОРМАЦІЯ_3 , має статус дитини інваліда, відповідач ОСОБА_2 працездатний, отримує стабільний дохід, сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду до досягнення нею повноліття, , у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки, з якою проживає дитина інвалід, у розмірі 1/4частки з усіх видів його заробітку до досягнення дитиною шести років.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, визначаючи період стягнення аліментів, невірно застосував норми матеріального права, оскільки невірно застосував ч. 3 ст. 84 СК України, в той час, як підлягала застосуванню ч. 1 ст. 88 СК України, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звертаючись до суду позовом, не надала належних та допустимих доказів того, що дитина-інвалід не може обходитися без постійного стороннього догляду, що є обов`язковою умовою при реалізації нею права на утримання у зв`язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю.

Долучений до матеріалів справи медичний висновок № 86/1095 лише встановлює, що у малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявне захворювання, передбачене Переліком медичних показань, що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженим спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України № 482 від 04 грудня 2001 року та у зв`язку з чим потребує домашнього догляду (а.с. 7, 8).

Однак, даний медичний висновок не є підтвердженням того, що малолітня ОСОБА_3 , в силу свого захворювання, не може обходитися без постійного стороннього догляду позивача.

Натомість, позивачкою, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не було надано як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів того, що донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного стороннього догляду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі належно оцінених доказів, та з врахуванням висновку про доведеність можливостей відповідача надавати утримання позивачці, постановив обґрунтоване та законне рішення про стягнення на користь позивачки аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частин з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною шести років, тобто до 17.10.2019 року.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: