КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

головуючого - Панченка М.М.

cуддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року у справі за позовом Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання правочину недійсним, скасування реєстрації, визнання спадщини відумерлою та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. 02.12.2016 року за реєстровим номером 1853;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17790804 від 02.12.2016, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17.05.2017, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000;

- визнати спадщину, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , що складається з квартири АДРЕСА_1 - відумерлою;

- витребувати від ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_6 .

В ході здійснення процесуального керівництва в рамках кримінального провадження №0000200 було встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років, актовий запис про смерть від 14.04.2016 року за №5975.

При цьому, у спадкодавця не було близьких родичів та спадкоємців за законом 1 - 4 черги, а тому спадщина, на думку позивача, вважалась відумерлою та підлягала передачі у власність місцевій територіальній громаді.

Між тим, в ході здійснення указаного вище кримінального провадження стало відомо, що П'ятнадцятою Київської державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №25/2016 та було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а 02.12.2016 р. за ОСОБА_2 , як спадкоємцем 4-ої черги, зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Підставою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом стало рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2016 року про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Однак, в подальшому, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2016 року було оскаржено Київською міською радою до Апеляційного суду Чернігівської області та згідно ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 17.01.2017 року було скасоване, а позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Таким чином підставою для заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину на майно спадкодавця ОСОБА_6 стало рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 31.10.2016 р., що в подальшому було скасоване, що свідчить про відсутність правових підстав для реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем, з огляду на що прокуратура звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року позов задоволено частково.

Судовим рішенням визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. 02.12.2016 року за реєстровим номером 1853, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17790804 від 02.12.2016 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17.05.2017 року, згідно яких змінювався власник спірної квартири, а також визнано спадщину, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , що складається з квартири АДРЕСА_1 , - відумерлою.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року з відповідачів на користь позивача стягнуто сплачений судовий збір у розмірі 3524 грн. з кожного.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду від 11.03.2019 року скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Скаржник посилається на те, що рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2016 року, на підставі якого видавалося свідоцтво про право на спадщину та здійснювалася реєстрація права власності на спірну квартиру, на момент вчинення відповідних нотаріальних дій набрало законної сили та не було скасоване, а отже нотаріус діяв у відповідності до закону та в межах своїх повноважень. Крім того, зазначав, що чинним процесуальним законодавством не передбачено можливість розгляду вимоги про визнання спадщини відумерлою в позовному провадженні.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу у межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, спірна квартира АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років, актовий запис про смерть від 14.04.2016 року за №5975.

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 6 версеня 1993 року.

За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом(ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №25/2016, заведеної приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю., до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 , як спадкоємець 4-ої черги у відповідності до вимог ст. 1264 ЦК України.

Будь - які інші особи як спадкоємці 1- 4 черги з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6 не зверталися.

При цьому, як підтвердження належності заявника до 4-ої черги спадкоємців, ОСОБА_2 надав нотаріусу рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2016 року про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У зв`язку з викладеним, 02 грудня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємця ОСОБА_2 на майно спадкодавця ОСОБА_6 , а також проведено державну реєстрацію права власності спадкоємця на спірну квартиру(рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17790804 від 02.12.2016 року).

05.12.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу спірної квартири НОМЕР_1 , що був посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького нотаріального округу Чернігівської обл. Ігнатовим Д.Є. та зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 , що відображено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 17815817 від 05.12.2016 р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

В подальшому, право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 13.01.2017 р. та посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького нотаріального округу Чернігівської обл. Ігнатовим Д.Є.

04.02.2017 р. між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_9 (позичальник) укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняла грошову суму в розмірі 400 тис. грн., строк дії договору до 1 березня 2017 р.

Також 04.02.2017 р. з метою забезпечення виконання умов договору позики між ОСОБА_3 (іпотекодержатель) та ОСОБА_9 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, відповідно до якого забезпечується виконання зобов`язання, що виникло на підставі договору позики, укладеного 04.02.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9

ОСОБА_9 не виконала умови договору позики, що стало підставою звернення ОСОБА_3 до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. з позовом до ОСОБА_9 про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 24.03.2017 р. позов ОСОБА_3 задоволено та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 400 тис. грн. шляхом звернення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що стало підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру НОМЕР_1 за ОСОБА_3 , а вказані відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - Микитенко О.В. 22.05.2017 р.? номер запису про право власності 3530453.

Тобто, судом об`єктивно встановлено неодноразові факти зміни власника спірної квартири АДРЕСА_1 шляхом відчуження нерухомого майна та звернення стягнення на майно.

Разом з тим, первісною підставою для зміни власника спірної квартири було свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. 02.12.2016 року за реєстровим номером 1853 на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2016 року про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Проте, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17.01.2017 року указане рішення суду було скасоване, а позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Тобто, склалася ситуація, за якої відпала єдина правова підстава для набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а тому свідоцтво про право на спадщину від 02.12.2016 року підлягає скасуванню, як таке, що видане особі, яка не належить до жодної з черг спадкування за законом та, відповідно, не є спадкоємцем ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Отже, оскільки ОСОБА_2 не мав права на спадкування після ОСОБА_6 , судом першої інстанції правомірно визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину від 02.12.2016 року.

Крім того, за таких обставин, усі подальші правочини щодо відчуження спірної квартири є такими, що вчинені без належного обсягу цивільної дієздатності, та не можуть створювати будь-яких правових наслідків.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги відносно того, що на момент видачі свідоцтва про право на спадщину рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.10.2016 року набрало законної сили і не було скасоване, оскільки зазначена обставина не має правового значення в даному випадку та не змінює того факту, що свідоцтво про право на спадщину було видано, а державна реєстрація права власності здійснена на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано та втратило силу закону, а, отже, зміна власника нерухомого майна відбулася без достатніх правових підстав і не може вважатися такою, що проведена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Виходячи з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру на ім'я відповідача ОСОБА_2 здійснена на підставі недійсного свідоцтва про право на спадщину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17.05.2017 року, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , підлягають скасуванню.

За змістом ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Враховуючи, що в даному випадку відсутні спадкоємці ОСОБА_6 як за заповітом, так і за законом, а ОСОБА_2 в ході розгляду справи про встановлення факту спільного проживання зі спадкоємцем не зміг підтвердити належність до 4-ої черги спадкування за законом, спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_6 є відумерлим та підлягає переходу у власність територіальної місцевої громади в особі КМР, інтереси якої в даному провадженні представляє прокуратура.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги відносно того, що чинним процесуальним законодавством не передбачено можливість розгляду вимоги про визнання спадщини відумерлою в позовному провадженні, з огляду на наступне.

Так, скаржник посилається на те, що згідно листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади.

Тобто, зазначеним положенням, як і чинним процесуальним законодавством, встановлено заборону розгляду будь-яких позовних вимог, у тому числі майнового характеру, під час розгляду справ в окрему провадженні.

Між тим, будь-якої заборони розглядати вимоги, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження, у позовному провадженні разом з іншими вимогами майнового характеру, ЦПК не містить.

Зокрема, згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи, що в даному випадку об`єктивно вбачається спір про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає, що прокурором правомірно заявлена вимога про визнання спадщини(спірної квартири) відумерлою в межах даної позовної заяви в порядку позовного провадження.

Таким чином, рішення суду підлягає залишенню без змін, як ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді