Справа № 341/858/17
Провадження № 22-ц/4808/795/19
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 21 березня 2019 року у складі судді Юсип І.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах, зобов`язання внести записи у трудову книжку та стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах, зобов`язання внести записи у трудову книжку та стягнення заборгованості по заробітній платі.

Свої вимоги мотивував тим, що у вересні 2013 року влаштувався на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на посаду менеджера - адміністратора де працював до 10 березня 2017 року.

До його посадових обов`язків входив контроль за роботою прибиральників на об`єктах, які обслуговував відповідач, зокрема, торговий центр "Велмарт", забезпечував їх розхідними матеріалами, побутовою хімією, спецодягом, запчастинами до техніки. Кошти на придбання вищевказаних матеріалів та заробітну плату він отримував на платіжну картку від відповідача. Розмір заробітної плати становив 4000 грн. в місяць. Графік його роботи був ненормований.

10 березня 2017 року за ініціативою роботодавця був звільнений з роботи. Відповідач відмовився повернути йому трудову книжку та внести запис про те, що він перебував у трудових відносинах, виплатити заборгованість по заробітній платі за лютий - березень 2017 року та компенсацію за невикористану відпустку за весь час роботи у відповідача.

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він був фактично допущений відповідачем до роботи на посаді менеджера та виконував покладені на нього обов`язки просив встановити факт перебування його у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на посаді менеджера-адміністратора у період з 10 вересня 2013 року по 10 березня 2017 року, зобов`язати внести до трудової книжки записи про прийняття його на роботу на посаду менеджера-адміністратора у вказаний період, стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 5440 грн за лютий- березень 2017 року, компенсацію за невикорисатану відпустку у розмірі 15120 грн та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку виходячи із 180 грн. за кожен день такої затримки.

Рішенням Галицького районного суду від 21 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що суд першої інстанції неправильно оцінив наявні в матеріалах справи докази, ухвалив незаконне рішення, яке не грунтується на нормах матеріального права. Просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що згідно умов договору №26-07/13 на прибирання приміщення укладеного між ТОВ «Фудмережа» і ФОП ОСОБА_2 , а саме п.п.1.1., 1.2., 2.2. та 3.2. виконавець ФОП ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання по виконанню комплексу робіт по щоденному прибиранню об`єктів замовника ТОВ «Фудмережа» з зазначеним переліком, об`ємом і часом виконання робіт, з обумовленою сумою оплати за виконану роботу, яка здійснювалась на основі акта виконаних робіт та табеля щодо якості робіт. Також в договорі зазначено, що замовник проводить інструктаж співробітників виконавця на робочому місці з правил загального розпорядку, а виконавець щомісячно надає замовнику список співробітників, працюючих на об`єкті та формується акт-допуск за встановленою формою.

Таким чином умовами договору не передбачено його виконання особисто ОСОБА_2

Відповідачем не надано доказів того, хто безпосередньо здійснював зазначений обсяг робіт від його імені згідно умов договору.

Судом не взято до уваги покази свідків, які вказали факт виконання ним роботи менеджера-адміністратора у торговому центрі «Велмарт» як працівника ФОП ОСОБА_2

01.06.2016 року між ТОВ «Фудмережа» та ТОВ «Крістал Клін сервіс» укладено договір №1-10 про надання послуг, згідно якого виконавець взяв на себе зобов`язання по виконанню послуг з щоденного прибирання, а замовник зобов`язувався виконати умови зазначені в даному договорі, однак в матеріалах справи відсутні докази того, хто здійснював прибирання об`єктів замовника.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є керівником і учасником ТОВ «Крістал клін сервіс», іншим учасником ТОВ «Крістал клін сервіс» є ОСОБА_3 , я кий неодноразово здійснював поповнення грошима його банківської картки для виплат.

Однак суд на зазначене уваги не звернув та не надав цій обставині належної оцінки.

Суд, на думку апелянта, не взяв до уваги долучені до матеріалів справи банківські виписки про рух грошових коштів, з якої вбачається що ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювали поповнення його карти готівкою, що підтверджує факт роботи, а тому при проведенні перевірки Головним Управлінням Держпраці в Харківській області зазначена обставина встанолена не була.

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечив вимоги апеляційної скарги посилаючись на обгрунтованість висновків суду.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту перебування в трудових відносинах між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 в період з 10.09.2013 року по 10.03.2017 рік в розумінні ст.ст. 21, 24 КЗпП України, в зв`зку з чим позовні вимоги про зобов`язання відповідача внести запис до трудової книжки про прийняття на роботу та стягнення заявленої позивачем суми заборгованості по заробітні платі є безпідставними.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , звертаючись із позовом до суду про встановлення факту перебування у трудових відносинах з із фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , посилався на те, що у вересні 2013 року влаштувався на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на посаду менеджера-адміністратора в торговий центр.10 березня 2017 року його звільнено з роботи, однак відповідач відмовився видати йому трудову книжку та виплатити заборгованість по заробітній платі, а також виплатити компенсацію за невикористану відпустку за весь час роботи у відповідача.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа, згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Доказами, згідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

На підтвердвеження факту перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 позивач надав суду виписку з його карткового рахунку та графіки роботи.

Так, із виписки по картковому рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 за період з жовтня 2014 року по березень 2017 року вбачається, що на рахунок позивача дійсно періодично поступали кошти від платника ОСОБА_2 , однак такі поступлення не носять систематичний характер, а розмір таких коштів не відповідає зазначеному позивачем розміру заробітної плати у сумі 4000 грн. щомісячно. Так, ОСОБА_2 на картковий рахунок позивача перераховано: 26.09.2015 року кошти у сумі 298 грн, 03.08.2015 року - 198 грн, 09.05.2015 року - 19511 грн, 14.04.2015 року - 8898 грн, 09.04.2015 року - 9998 грн, 09.02.2015 року - 19498 грн, 30.01.2015 року - 698 грн, 23.07.2016 року - 773,87 грн, 01.05.2016 року - 398 грн.

Позивачем також представлено графік робіт по прибиранню приміщень «Велмарту» за жовтнеь 2016 року, у якому зазначено підпис співробітника клірингової компанії про проведення робіт, а не фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

Як вбачається з відповіді начальника Управління держпраці в Харківській області від 25.05.2017 р. за №Г-519/02.03/12.-14/5307 на звернення ОСОБА_1 , що в квітні 2017 року проводилась позапланова перевірка ФОП ОСОБА_2 і, в ході перевірки на підставі наданих до перевірки банківських виписок про рух грошових коштів ФОП ОСОБА_2 не встановлено факту укладення з позивачем трудових договорів та перерахування позивачу заробітної плати або інших платежів.

Окрім цього, копією Акту перевірки за №20-01-4201/0771 факт перебування позивача у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 не встановлено. А також, в акті вказано, що при перевірці банківських виписок про рух коштів ОСОБА_2 не встановлено факту укладення з ОСОБА_1 трудових договорів та перерахування йому заробітної плати чи інших платежів. Одночасно було роз`яснено, що відповідно до п.п. 2.21 -1 Інструкції визначено, «трудові книжки працівників, які трудяться на умовах трудового договору у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності без створення юрособи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няні, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників» (а.с.49-56).

Відповідно до ч. 1, 3ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92 року, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом.

Отже, законом передбачено, порядок укладення трудового договору й необхідні його умови, при прийнятті відповідного працівника на роботу.

Позивачем не представлено суду доказів того, що він був прийнятий на роботу фізичною-особою-підприємцем ОСОБА_2 на посаду менеджера-адміністратора у період з 10 вересня 2013 року по 10 березня 2017 року, виконував роботу з його відома та отримував заробітну плату.

Таким чином, належних, допустимих та достатніх доказів того, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем суду не представлено.

Посилання апелянта на те, що судом не взято до уваги покази свідків, які вказали факт виконання ним роботи менеджера-адміністратора у торговому центрі «Велмарт» як працівника ФОП ОСОБА_2 , а також те, що 01.06.2016 року між ТОВ «Фудмережа» та ТОВ «Крістал Клін сервіс» укладено договір про надання послуг з щоденного прибирання, однак в матеріалах справи відсутні докази того, хто здійснював прибирання об`єктів не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини у сукупності з іншими доказами по справі не дають підстав для висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту перебування його у трудових відносинах з фізичною особою- підприємцем ОСОБА_2 , оскільки останній не заперечував виконання позивачем на його прохання певних робіт, однак такі не носили характенр трудових правовідносин. А що стосується виконання робіт по прибиранню торгового центру - товариством «Крістал Клін сервіс», то позивач будь-яких вимог до вказаного товаристтва не заявляв.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів факт перебування його у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 з 10 вересня 2015 року по 10 березня 2017 року. Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 21 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко