ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6527/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

24.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» про усунення перешкод у реалізації права володіння, розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та виселення.

Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення її позову шляхом встановлення обов`язку відповідачам і будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, які перешкоджають власнику реалізувати право: володіти майном, а саме входження в квартиру позивачем, встановлення охоронної сигналізації, заміни замків; користування майном, а саме, щодо проживання в квартирі і вільного доступу до неї; розпорядження майном, а саме щодо організації продажу квартири.

На обґрунтування заяви посилався на те, що ОСОБА_1 як власник майна не має можливості користуватися квартирою, оскільки відповідачі не пускають його в квартиру.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд не встановив підстав для забезпечення позову.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від22грудня 2006року №9 суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз`яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом та виселити з квартири.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно (в тому числі рухоме майно, грошові суми тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення до нього позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звертаючись до суду з вказаними вимогами про забезпечення позову позивачем не наведено зв`язку між вказаними конкретними заходами забезпечення і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Сам факт подання позову не може бути підставою для забезпечення позову в будь-якому форматі.

Такі способи забезпечення позову як встановлення обов`язку відповідачам і будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, які перешкоджають власнику реалізувати право: володіти майном, а саме входження в квартиру позивачем, встановлення охоронної сигналізації, заміни замків; користування майном, а саме, щодо проживання в квартирі і вільного доступу до неї; розпорядження майном, а саме щодо організації продажу квартири не відповідають характеру спірних правовідносин.

Враховуючи вищезазначені положення ст. 149, 150 ЦПК України, відповідні роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, а також те, що позивачем не наведено обставин та не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, то підстав для застосування зазначених позивачем заходів забезпечення позову не вбачається, а тому в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 154 258 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання такої скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.О.Заставенко