ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 717/1668/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Герман Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2019 року та додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Телешмана О.В.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 Вона з 29 вересня 2010 року по 01 квітня 2012 року перебувала за межами України та не мала можливості подати заяву до нотаріуса, так як вона працювала в місті де немає українського консульства. Крім того, згідно трудового договору вона не мала можливості відлучитись з місця роботи та проживання, а також вона хворіла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_5 Вона також в цей час перебувала за межами України, а з 30 серпня по 10 вересня 2018 року у неї була відпустка і вона приїхала в Україну. Після приїзду в Україну вона постійно доглядала за хворим онуком ОСОБА_6 , який знаходився в Міській дитячій клінічній лікарні в м.Чернівці.

Вважала, що строки на подання заяви про прийняття спадщини пропущені нею з поважних причин. Факт родинних відносин підтверджується письмовими доказами та показаннями свідків, і закон не забороняє встановлювати даний факт в судовому порядку.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд встановити той факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 перебували між собою у родинних відносинах, як батько та донька; визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці з моменту набрання рішенням законної сили; визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Михайлівка Кельменецького району Чернівецької області та ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували між собою у родинних відносинах як рідні батько та дочка.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 травня 2019 року заяву представника відповідача задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2500 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

На вказані рішення ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 подала апеляційні скарги.

Просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2019 року в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, а також скасувати додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 травня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2019 року мотивована тим, що перебуваючи в Італії позивачка не мала можливості подати заяву про прийняття спадщини через консульство, оскільки була зареєстрована та проживала у межах муніципалітету м.Гаттінара (провінція Верчеллі), а консульства України в Італійській Республіці знаходяться в Мілані та Неаполі.

Крім того, з 1 січня 2018 року вона прийнята на роботу соціально-медичним працівником, а тому будучи офіційно працевлаштована не могла в будь-який час звільнитися від роботи та поїхати в інше місто для подачі заяви про прийняття спадщини через консульство після смерті брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вищевказані обставини підтверджують наявність у ОСОБА_1 об`єктивних та істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини під час строку, встановленого законом для прийняття спадщини, тобто з 10 березня 2011 року до 10 вересня 2011 року та з 10 березня 2018 року до 10 вересня 2018 року.

Зазначала, що допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили суду, що позивачка з вересня 2010 року перебувала на заробітках в Італії та тривалий час не приїздила в Україну, оскільки заробляла та передавала рідним кошти на лікування покійного батька, а потім на його поховання. Натомість судом помилково надано перевагу показам свідків зі сторони відповідача - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Апеляційна скарга на додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 травня 2019 року мотивована тим, що представник відповідача ОСОБА_12 у відповідності до вимог процесуального закону під час нового розгляду справи не подавала доказів витрат на правничу допомогу під час розгляду справи по суті та не зробила відповідну заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також у п`ятиденний строк після ухвалення рішення не подала заяву про ухвалення додаткового рішення.

Вважає, що суд першої інстанції неправомірно відхилив доводи представника позивача про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_12 про ухвалення додаткового рішення, оскільки таку заяву остання подала 23 квітня 2019 року, тобто через 13 днів після ухвалення рішення по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_12 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2019 року залишити без змін. Вважає рішення суду законним та справедливим. Зокрема посилався на те, що батько позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивачка офіційно працевлаштувалася за кордоном лише 1 січня 2018 року. Доказів поважності причин неподання заяви про прийняття спадщини після смерті батька позивач не надала.

Що стосується поважності причин неподання заяви про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_5 , зокрема, через перебування онука в лікарні, то вважає, що дана обставина не перешкоджала позивачці звернутися до нотаріуса із відповідною заявою. У онука є батьки, які знаходились біля нього в лікарні, а тому позивач мала можливість звернутися до нотаріуса.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2019 року подана лише в частині відмови в задоволенні позову щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішення суду в частині встановлення факту родинних відносин не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2019 року та додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 травня 2019 року залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

З 29 вересня 2010 року по 01 квітня 2012 року ОСОБА_1 перебувала за межами України, що підтверджується відміткою в паспорті позивачки на тринадцятій сторінці (а.с.21 Т.1).

02 травня 2012 року ОСОБА_1 повторно виїхала за межі України, про що свідчить відмітка на п`ятнадцятій сторінці її паспорта (а.с.22 зворот Т.1).

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що ОСОБА_1 у період з 29 вересня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року перебувала в Італії .

Спадщину після смерті батька позивачки прийняли його сини - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , які проживали разом з ним на день його смерті, що підтверджується копією довідки Лівинецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області №135 від 16 травня 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть.

Згідно відмітки в паспорті позивачки, остання приїхала в Україну 30 серпня 2018 року та виїхала до Італії 14 вересня 2018 року.

В період з 30 серпня по 10 вересня 2018 року перебувала на території України та допомагала своїй доньці ОСОБА_13 здійснювати догляд за онуком, який знаходився на стаціонарному лікуванні в КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня», що підтверджується випискою з медичної картки хворого №5670 від 10 вересня 2018 року та показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте у встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінюючи доводи заявника про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про відсутність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами,; висновками експертів; показаннями свідків (ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами тієї обставини, що її тривале перебування за кордоном об`єктивно перешкоджало поданню заяви про прийняття спадщини. Із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачка звернулася у листопаді 2018 року, тобто через сім років з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_4 , що є надзвичайно тривалим проміжком часу для реалізації подібних повноважень.

При цьому, обґрунтовуючи пропуск зазначеного строку позивач посилалася на те, що вона з 29 вересня 2010 року по 01 квітня 2017 року перебувала за межами України та не мала можливості подати заяву до нотаріуса, так як вона працювала в місті де немає українського консульства. Крім того, згідно трудового договору вона не мала можливості відлучитись з місця роботи та проживання, а також вона хворіла.

Підпунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

Позивач не довела, що була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до консула консульської установи України в Італії або до нотаріуса на території України за допомогою засобів поштового зв`язку передбачено пунктом 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Доказів, які б свідчили про перешкоду подання такої заяви, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про тривале перебування позивачки за кордоном не спростовують висновок суду, що дана обставина об`єктивно перешкоджала поданню заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 Крім цього, встановлено та вбачається із ксерокопії закордонного паспорту, що позивач знаходилась за кордоном по квітень 2012 року. Доказів безперервного знаходження за кордоном з квітня 2012 року по 2018 року позивач не надала. Із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернулася лише в листопаді 2018 року, тобто через 7 років та 8 місяців з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_4 , що є надзвичайно тривалим проміжком часу для реалізації подібних повноважень.

Щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , то в межах визначеного ст.1270 ЦК України строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачка в період з 30 серпня по 10 вересня 2018 року перебувала на території України та не довела належними та допустимими доказами відсутність можливості подати таку заяву нотаріусу особисто або надіслати через засоби поштового зв`язку.

Враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що заявник не довела існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а отже не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 травня 2019 року про те, що суд першої інстанції неправомірно відхилив доводи представника позивача про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_12 про ухвалення додаткового рішення, оскільки таку заяву остання подала 23 квітня 2019 року, тобто через 13 днів після ухвалення рішення по суті, то вони є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Апеляційним судом встановлено, що заяву про ухвалення додаткового рішення відповідачем подано в строк визначений ч.2 ст.270 ЦПК України, а тому доводи апелянта зводяться до неправильного тлумачення процесуальних норм.

Судом також встановлено, що у березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2019 року. Одночасно просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн, на підтвердження чого надав розрахунок гонорару та акт за надані послуги, квитанцію про оплату (а.с.113-120 Т.1).

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2019 року заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2019 року було скасоване та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.135-136 Т.1).

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 зробив заяву про відшкодування йому витрат на правову допомогу та подав відповідні докази до закінчення судових дебатів, оскільки після скасування заочного рішення розгляд справи розпочався з початку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2019 року та додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 липня 2019 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Литвинюк

І.Б. Перепелюк