Справа № 712/7142/2012
Провадження № 2/304/1/2019
У Х В А Л А

04 липня 2019 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Ганька І.І.,

з участю секретаря судового засідання Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Коприва ОСОБА_10 , Ужгородської міської ради Закарпатської області, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, управління Держземагенства в Ужгородському районі, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Ужгородське міськрайонне управління юстиції та інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Закарпатській області про порушення права на елементи благоустрою та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою прибудинкової території, визнання незаконними та скасування рішень, державних актів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , Ужгородської міської ради Закарпатської області, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, управління Держземагенства в Ужгородському районі, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Ужгородське міськрайонне управління юстиції та інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Закарпатській області, в якому, змінивши предмет позовних вимог, просять усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою прибудинкової території та привести її у первісний стан шляхом знесення встановленого відповідачем ОСОБА_6 паркану та тимчасової споруди на прибудинковій території; поновити право спільної сумісної власності на елементи зовнішнього благоустрою та багаторічні насадження багатоквартирного будинку, що були демонтовані та зрубані відповідачем ОСОБА_6 шляхом їх відновлення нею за власний рахунок; визнати завідомо недостовірними всі дані, що внесені відповідачем ОСОБА_6 в Декларацію про початок будівельних робіт від 05 січня 2012 року; визнати незаконним та скасувати пункт 1.12. рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 243 від 11 серпня 2010 року «Про затвердження містобудівних обґрунтувань і містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок» щодо відведення відповідачу ОСОБА_11 земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку; визнати незаконним та скасувати пункт 1.3. рішення Ужгородської міської ради V сесії V скликання № 1532 від 27 серпня 2010 року «Про надання земельних ділянок» щодо затвердження проекту відведення та надання в приватну власність земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_2 . Володимирській відповідачу ОСОБА_11 для будівництва та обслуговування житлового будинку; визнати незаконним та скасувати пункт 1.1. рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 322 від 01 жовтня 2010 року «Про затвердження містобудівних обґрунтувань і містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок» щодо зміни відповідачу ОСОБА_11 земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Володимирській для змішаного використання житлової забудови та комерційного призначення; визнати незаконним та скасувати пункт 3.2. рішення Ужгородської міської ради V сесії V скликання № 1610 від 15 жовтня 2010 року «Про регулювання земельних відносин» щодо зміни цільового призначення відповідачу ОСОБА_11 власної земельної ділянки площею 0,06 га для змішаного використання (житлової забудови та комерційного призначення) по вул. Володимирській; визнати недійсним державний акт на право приватної власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 , виданий 15 вересня 2010 року на ім`я ОСОБА_11 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; скасувати в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю запис про державну реєстрацію державного акту серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку, виданий 15 вересня 2010 року на ім`я відповідача ОСОБА_11 ; визнати недійсним державний акт на право приватної власності серії НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 , виданий 27 жовтня 2010 року на ім`я ОСОБА_11 з цільовим призначенням для житлової забудови і комерційного використання; скасувати в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю запис про державну реєстрацію державного акту серії НОМЕР_2 на право приватної власності на земельну ділянку, виданий 27 жовтня 2010 року на ім`я відповідача ОСОБА_11 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3418 від 28 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Селехман О.А., на підставі якого видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 03 листопада 2010 року; визнати недійсним державний акт на право приватної власності серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 , виданий 03 листопада 2010 року на ім`я ОСОБА_7 з цільовим призначенням для житлової забудови і комерційного використання; скасувати в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю запис про державну реєстрацію державного акту серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 , виданого 03 листопада 2010 року на ім`я ОСОБА_7 з цільовим призначенням для житлової забудови і комерційного використання; визнати недійсними договір купівлі-продажу № 2301 від 16 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 14 березня 2011 року, виданий на його підставі, а також скасувати в книзі реєстрації державних актів запис про його державну реєстрацію; визнати недійсним договір суперфіція від 13 липня 2011 року, укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ; визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради ХІ сесії VІ скликання №413 від 30 грудня 2011 року «Про надання дозволів на укладання договорів земельного сервітуту» щодо дозволу на укладення короткострокового договору земельного сервітуту з ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0920 га по АДРЕСА_1 , для облаштування будівельного майданчика; визнати недійсним договір земельного сервітуту № 7 від 12 січня 2012 року, укладений між департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ОСОБА_6 ; повернути у власність територіальної громади міста Ужгорода земельну ділянку площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 , що є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 на перехресті вул. Володимирської та пров. Володимирського, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

У судове засідання, призначене на 25 червня 2019 року, позивач ОСОБА_5 не з`явився, будучи повідомленим особисто про час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки (Т. 6, а. с. 153); слухання справи відкладено на 04 липня 2019 року.

Позивач ОСОБА_5 у судове засідання, призначене на 04 липня 2019 року, повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом передання йому судової повістки (Т. 6, а. с. 174).

Інші учасники процесу у судове засідання також не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх у сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Позивач про час та місце розгляду справи був повідомлений у порядку ст. 130 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Згідно положень статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 2 цього Кодексу завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 43 ЦПК України чітко визначає права та обов`язки сторін по справі, а у ст. 44 цього Кодексу вказано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 5 статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Внаслідок неналежного здійснення своїх процесуальних прав і виконання обов`язків заявником не отримано судову повістку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, так як на них поширюється порядок цивільного судочинства, а значить обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. У прямі обов`язки осіб, що беруть участь у справі входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин і від нього не надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутності, суд приходить до висновку про залишення позовної заяви відносно позовних вимог ОСОБА_5 без розгляду.

У зв`язку з наведеним, залишення позову без розгляду, як це передбачено законом, а саме пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Тому, керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 44, 130, 131, 210, п. 3 ч. 1 ст. 257, 259 261 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Коприва Агати ОСОБА_12 , Ужгородської міської ради Закарпатської області, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, управління Держземагенства в Ужгородському районі, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Ужгородське міськрайонне управління юстиції та інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Закарпатській області про порушення права на елементи благоустрою та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою прибудинкової території, визнання незаконними та скасування рішень, державних актів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу залишити без розгляду.

Роз`яснити, що відповідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Ганько І. І.