Справа № 306/250/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

при секретарі: Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області, ухваленого 06 вересня 2018 року суддею Тхір О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору № 72809/1 від 28 вересня 2007року. В послідуючому подав заяву про збільшення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 01.10.2007 року про передачу в іпотеку незакінченого будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1, який укладений на забезпечення виконання зобов'язань за оспорюваним кредитним договором між сторонами № 72809/1 від 28.09.20107 року, яка прийнята до розгляду ухвалою суду від 22.01.2018 року.

Позов обґрунтовує тим, що 28.09.2007 року між ним та ПАТ "Державний ощадний банк України" був укладений договір, за умовами якого банк зобов'язався надати кредит в розмірі 20 000 доларів з строком погашення 27.09.2027 року та сплатою за користування кредитом 12% річних.

Укладений кредитний договір № 72809/1 від 28.09.2007 року за своїм змістом, текстом суперечить чинному законодавству, а відтак його слід визнати недійсним з моменту укладення. Також недійсним є договір іпотеки від 01.10.2007 року про передачу в іпотеку незакінченого будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1, який укладений на забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між сторонами № 72809/1 від 28.09.2007 року, оскільки недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлене ЦК України.

Однією з підстав недійсності кредитного договору позивач зазначає, що при укладенні кредитного договору банк у порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому у письмовій формі інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, а у кредитному договорі відсутній детальний розпис орієнтовної сукупної вартості кредиту (в процентному та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо); у порушення п. 3.2 та п. 3.3 Правил надання банками інформації споживачу кредитний договір не містить графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом.

Перед укладенням договору банк не надав позивачу, як позичальнику інформації для здійснення свідомого вибору, не надав інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що є порушенням приписів п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки позивач при укладенні кредитного договору не був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонується Банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», позивач вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак його слід визнати недійсним з моменту кладення.

Окрім того, позивач вказує на те, що умови оспорюваного договору відповідно до ч.5 ст.11, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" є несправедливими, вимоги даних законодавчих норм при укладенні кредитного договору відповідачем виконані не були. Договір кредиту був укладений з порушенням принципу рівності сторін та загальних засад цивільного законодавства - добросовісності. Зокрема, у кредитному договорі Банк встановив умови, щодо обов'язку сплати позичальником на користь Банку комісійної винагороди за надання Кредиту в розмірі 1009,00 грн. та в договорі наявна умова щодо обов'язку сплати Банку комісійної винагороди за надання інформаційно-консультаційних послуг щодо порядку кредитування, оформлення документів, роз'яснення діючих вимог щодо кредитування. Вважає, що умови договору за якими необхідно сплатити комісію є несправедливими умовами договору та відповідно і недійсними.

Крім того, позивач вказує на те, що умови договору є несправедливими, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, якого введено в оману. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Вказує на те, що перелічені порушення свідчать, що кредитний договір суперечить іншим актам цивільного законодавства, тому має бути визнаний недійсним. В зв'язку з тим, що несправедливим є основний договір кредиту, який слід визнати недійсним і договір іпотеки, укладений між позивачем та ПАТ «Державний Ощадний Банк».

З посиланням на викладене, позивач просив заявлений позов задовольнити.

Рішенням Свалявського районного суду від 06 вересня 2018 року заявлений позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним п. 1.4.1. Кредитного договору №72809/1 від 28 вересня 2007, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», з одного боку та ОСОБА_1 з іншого, згідно з яким встановлено умову договору щодо обов'язку сплати Позичальником комісійної винагороди за надання Кредиту в розмірі 1009,00 грн. одразу після укладення та підписання цього Договору.

Визнано недійсним п. 1.4.4. Кредитного договору №72809/1 від 28 вересня 2007, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», з одного боку та ОСОБА_1 з іншого, в частині встановлення умови договору щодо обов'язку сплати Банку комісійної винагороди за надання інформаційно-консультаційних послуг щодо порядку кредитування, оформлення документів, роз'яснення діючих вимог щодо кредитування, експертизу документів, наданих для отримання кредиту.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1- відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний Ощадний Банк» просить рішення суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що суд неправильно застосував Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись. Крім того, зазначає, що судом не взята до уваги подана заява про застосування строку позовної давності, оскільки позичальник обізнаний про умови кредитного договору з моменту його укладення - 28 вересня 2007 року і саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності, а з позовом до суду позивач звернувся у лютому 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог відмовити, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позичальник був повідомлений тільки про ту інформацію, що зазначена в договорі, а інформація, яка обов'язкова до повідомлення не була доведена позичальнику, що призвело до введення його в оману. Крім того зазначає, що банк не повідомив позичальника про орієнтовну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а умови договору є несправедливими.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Державний Ощадний Банк» підлягає до задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 28 вересня 2007 року між АТ «Ощадбанк», як Кредитором, та ОСОБА_1, як Позичальником, було укладено Договір про іпотечний кредит № 728909/1 (далі - кредитний договір), відповідно до якого Позичальнику було надано кредит в розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) доларів, з порядком погашення, що визначений Кредитним договором. В забезпечення виконання даного договору між сторонами було укладено іпотечний договір від 01.10.2007 року, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку незакінчений будівництвом житловий будинок в АДРЕСА_1,

Підставою для укладення зазначеного кредитного договору була заявка подана ОСОБА_1 до установи банку від 18.09.2007 року, згідно з якою він просив надати кредит на споживчі цілі у розмірі 20 000,00 доларів. В розділі «Застереження» даної заявки, позивач вказує про те, що: «Інформацію з питань основних економічних та правових вимог щодо надання кредиту отримав від банку в письмовій формі. З методикою встановлення курсу гривні до іноземних валют в установах ВАТ «Ощадбанк», а також з умовами кредитування ознайомлений і визнаю прийнятними їх для себе».

Згідно з Повідомленням про умови кредитування від 18.09.2007 року ОСОБА_1 повідомлено про умови кредитування, цільове використання кредиту (мета використання кредиту), форму забезпечення, форму кредитування, розмір відсоткової ставки, тип відсоткової ставки, валюта кредиту, орієнтовна сума, на яку кредит може бути виданий, орієнтовний перелік витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, форма повернення кредиту, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування, що стверджено його власноручним підписом. А саме ОСОБА_1 вказано: «Цим повідомленням підтверджую, що я ознайомлений з усіма наявними в установі АТ «Ощадбанк» умовами кредитування, з коротким описом відмінностей між ними, вартістю супутніх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговування та поверненням, отримав всі необхідні роз'яснення і зобов'язуюсь використати кредитні кошти, які можливо надасть мені банк на зазначені в цьому повідомленні цілі, тобто на споживчі потреби».

Також п. 9.1 Кредитного договору, зазначено, що цей Договір Сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами Сторін, що діють у повній відповідності із наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмета та змісту Договору.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

В даній справі встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв будь-яких додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу для ознайомлення умови запропонованого Банком кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; позивач в повному обсязі отримав від банку всю необхідну інформацію про умови кредитування.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта ОСОБА_1 про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним через порушення Банком ч. 2, ч.5 ст.11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виходячи з наступного.

З матеріалів справи, зокрема кредитного договору, вбачається, що він відповідає положенням ч. 2 ст. 11 Закону України ''Про захист прав споживачів'' у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, оскільки вказаний договір містить дані про особу та місцезнаходження кредитодавця, позичальника було повідомлено про умови кредитування, а саме в договорі вказано суму кредиту - 20 000, валюту кредиту - долари США, термін кредиту - 27.09.2027р., процентну ставку - 12% річних, а також про погашення кредиту та нарахованих процентів ануїтет ними платежами.

Посилання апелянта ОСОБА_1на те, що йому не було надано повної інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту є безпідставними, оскільки вона визначена в кредитній заявці ОСОБА_1 в якій зазначено про розмір кредиту, порядок його погашення, платежі за надані супутні послуги на користь банку та на користь третіх осіб. Також згідно повідомлення про умови кредитування, ОСОБА_1, підписуючи його, підтвердив, що з умовами кредитування ВАТ «Ощадбанк» він ознайомлений і згідний.

За наведених обставин, суд першої інстанції правильно встановив і з цим погоджується колегія суддів, що Банком перед укладенням кредитного договору були дотримані вимоги, передбачені Законом «Про захист прав споживачів».

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору та іпотечного договору.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам справи, висновків суду не спростовують, ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому не заслуговують на увагу.

Згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що пункт 1.4.1 кредитного договору, яким передбачена комісійна винагорода за надання Кредиту в розмірі 1009,00 грн. одразу після укладення та підписання цього Договору, та в пункт 1.4.4, яким передбачена комісійна винагорода за надання інформаційно-консультаційних послуг щодо порядку кредитування, оформлення документів, роз'яснення діючих вимог щодо кредитування, експертизу документів, наданих для отримання кредиту не відповідають вище вказаним нормативним актам і порушують права позивача.

Однак, судом першої інстанції не враховано, що позивачем пропущено строки позовної давності і відповідачем до ухвалення судом рішення подано заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом даних норм позовна давність є строком пред'явлення позову особою, право якої порушено і встановлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. При цьому, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її прав або про особу, яка його порушила.

Позивач ОСОБА_1.(позичальник) був обізнаний про умови кредитного договору, в тому числі і щодо пунктів1.4.1,1.4.4, з моменту його укладення - 28 вересня 2007 року і саме з цього часу починається перебіг позовної давності, а до суду з позовом позивач звернувся у лютому 2017 року, тобто після спливу трьохрічного строку.

Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції не врахував вище вказаних фактичних обставин справи та вимог закону, помилково дійшов висновку, що позовна давність почне спливати після закінчення строку дії кредитного договору (27.09.2027 року), та безпідставно в цій частині задовольнив заявлений позов.

З врахуванням наведеного апеляційна скарга ПАТ «Державний Ощадний Банк» підлягає до задоволення, а рішення суду в частині задоволення позову про визнання недійсними пунктів 1.4.1,1.4.4 кредитного договору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в даних вимогах в зв'язку з пропуском строків позовної давності.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України сплачений відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3360 грн. слід компенсувати за рахунок держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді.

Керуючись ст.ст.12, 81, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду від 06 вересня 2018 року в частині задоволення позову щодо визнання недійсними п. 1.4.1. та п. 1.4.4. Кредитного договору №72809/1 від 28 вересня 2007, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у даних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» (вул. Корзо,15. Ужгород,88000 , рахунок №0105, МФО 312356) судовий збір у розмірі 2643 грн., сплачений за подачу апеляційної скарги згідно меморіального ордеру № від 03 жовтня 2018 року

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду

Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: