ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2541/19 Справа № 201/6178/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріального збитку спричиненого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "СГ "ТАС", ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріального збитку спричиненого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 29.01.2018 року в місті Дніпрі на вулиці Володарського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КАМАЗ» р/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «РЕНО» р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1, внаслідок якої транспортним засобам були спричинені механічні ушкодження. Так як учасники події дійшли згоди щодо обставин скоєння ДТП, а також вини ОСОБА_2, ними було складено спільне повідомлення (європротокол) про дорожньо-транспортну пригоду без виклику співробітників поліції, яке 30.01.2018 року було надано до страхової компанії.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АК/9273517, страховик - ПрАТ "СГ "ТАС", ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн., франшиза - 500,00 грн.

30 січня 2018 року позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 06.03.2018 року вказана страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування з причин того, що за наслідками страхового розслідування та транспортно-трасологічного дослідження № ДА/01-08 від 27.02.2018 року було встановлено, що викладені обома водіями обставини пригоди суперечать наявним пошкодженням на автомобілях, так як мав місце наїзд саме автомобіля НОМЕР_1 під керуванням позивача на вантажний автомобіль НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 Приймаючи таке рішення, страховик керувався транспортно-трасологічним дослідженням № ДА/01-08 від 27.02.2018 року, яке було складено судовим експертом ОСОБА_3, свідоцтво судового експерта якого, відповідно до офіційного реєстру атестованих судових експертів, є недійсним.

З метою усунення протиріч, позивачем було замовлено діючому судовому експерту ОСОБА_4 проведення комплексного дослідження, за результатами якого судовий експерт дійшов до висновку про те, що пошкодження на транспортних засобах, слідова інформація на місці пригоди, механізм ДТП та інше відповідають обставинам, на які вказують водії у своїх поясненнях.

Таким чином, ПрАТ "СГ "ТАС" зобов'язано було здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 16 360,73 грн.

Прострочивши виконання грошового зобов'язання (здійснення виплати страхового відшкодування не в повному обсязі), страхова компанія повинна сплатити позивачу пеню на суму заборгованості 16 360,73 грн. за період з 07.03.2018 року по 07.06.2018 року включно, яка складає 1 402,03 грн., нараховані 3% річних в розмірі 124,00 грн та інфляційні втрати в розмірі 321,28 грн. При цьому ОСОБА_2, як особа, що є винною у спричинені збитків, повинен компенсувати позивачу франшизу в розмірі 500,00 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: стягнути з ПрАТ "СГ "ТАС" на свою користь несплачене страхове відшкодування, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, 3% річних, інфляційні втрати в розмірі 18 199,04 грн. та судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500,00 грн., витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1 650,00 грн., витрати на проведення експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження в розмірі 5 934,50 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь франшизу в розмірі 500,00 грн., а також стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "СГ "ТАС" на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 18 199,04 грн., з яких: несплачене страхове відшкодування в розмірі 16 360,73 грн.; пеня за несвоєчасну сплату страхового відшкодування в розмірі 1 402,03 грн.; 3% річних в розмірі 124,00 грн.; індекс втрати в розмірі 312,28 грн.

Стягнути з ПрАТ "СГ "ТАС" на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються із: витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500,00 грн.; витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1 650,00 грн.; витрати на проведення експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження в розмірі 5 934,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 500,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат, які складаються із судового збору.

В апеляційній скарзі ПрАТ "СГ "ТАС", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог до ПрАТ "СГ "ТАС" та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 керуючи вантажним автомобілем НОМЕР_3, на вулиці Володарського в місті Дніпрі, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності свого маневру та здійснив наїзд на автомобіль НОМЕР_1, який знаходився за ним у нерухомому стані, чим спричинив матеріальної шкоди ОСОБА_1, якому належить автомобіль НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4.

Факт дорожньо-транспортної пригоди та її фактичні обставини підтверджені повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 30.01.2018 року, яка була складена учасниками ДТП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована згідно із полісом № АК/9273517, страховик - ПрАТ "СГ "ТАС".

30 січня 2018 року позивач направив на адресу ПрАТ "СГ "ТАС" повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Листом від 06.03.2018 року вказана страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування з причин того, що за наслідками страхового розслідування та транспортно-трасологічного дослідження № ДА/01-08 від 27.02.2018 року було встановлено, що викладені обома водіями обставини пригоди суперечать наявним пошкодженням на автомобілях, так як мав місце наїзд саме автомобіля НОМЕР_1 під керуванням позивача на вантажний автомобіль НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 Приймаючи таке рішення, страховик керувався транспортно-трасеологічним дослідженням № ДА/01-08 від 27.02.2018 року, яке було складено судовим експертом ОСОБА_3, свідоцтво судового експерта якого, відповідно до офіційного реєстру атестованих судових експертів, є недійсним.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 10.4/030-Д від 23.05.2018 року, складеного за заявою ОСОБА_1 судовим експертом ОСОБА_4, пошкодження автомобіля НОМЕР_1, в умовах місця пригоди, найбільш за все, утворились під час переміщення автомобіля НОМЕР_3 заднім ходом, коли автомобіль «РЕНО» перебував в нерухомому стані на його смузі руху.

Крім того, при проведенні дослідження, експерт ОСОБА_4 особисто оглядав транспортні засоби, тоді як експертом ОСОБА_3 висновок було здійснено на підставі матеріалів страхової справи.

Згідно із висновком автотоварознавчої експертизи по виявленню вартості матеріальної шкоди, вчиненої власнику КТЗ № 1504/18/18 від 18.04.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 з урахуванням зносу становить 16 860,73 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах страхового відшкодування передбаченого договором страхування, за вирахуванням встановленої договором обов'язкового страхування франшизи, та наявності правових підстав для стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування та судових витрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані крім іншого з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про страхування передбачено, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч.1 ст. 990 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 12, п.36.6 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до частин другої, п'ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для виплати позивачу страхового відшкодування, посилаючись на транспортно-трасологічне дослідженням № ДА/01-08 від 27.02.2018 року, колегією суддів не приймаються до уваги як безпідставні, оскільки такий доказ в силу ст. 78 ЦПК України є недопустимим.

Згідно із ч.3 ст. 10 Закону України "Про судову експертизу" до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України "Про судову експертизу" судові експерти мають право проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, з урахуванням обмежень, передбачених законом.

Як установлено судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, станом на час проведення транспортно-трасологічного дослідження № ДА/01-08 від 27.02.2018 року, яке було складено судовим експертом ОСОБА_3, свідоцтво судового експерта, відповідно до офіційного реєстру атестованих судових експертів, є недійсним з 30.03.2006 року у зв'язку з закінченням терміну дії цивільно-правової угоди № 242/13/5345.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Доводами апеляційної скарги є незгода відповідача з висновками суду щодо прийняття саме висновок експертного дослідження №10.4/030-Д від 23 травня 2018 року, складений за заявою ОСОБА_1 судовим експертом ОСОБА_4

Судом апеляційної інстанції було роз"яснено сторонам, у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, право заявити відповідне клопотання про призначення відповідної судової експертизи. Однак, сторонами, кожним окремо, таке клопотання заявлено не було.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко