Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 401/4534/15-ц

провадження № 61-23451св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: Знам`янська місцева прокуратура Кіровоградської області, Державне підприємство «Світловодське лісове господарство», Кіровоградська обласна державна адміністрація, Кіровоградське обласне управління лісового та мисливського господарства, Світловодська районна державна адміністрація Кіровоградської області, Управління Держегокадастру у Світловодському районі Кіровоградської області, Головне управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року у складі судді Лях М. М. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області, Державного підприємства «Світловодське лісове господарство» (далі - ДП «Світловодське лісове господарство»), Кіровоградської обласної державної адміністрації, Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства, Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Управління Держегокадастру у Світловодському районі Кіровоградської області, Головного управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дій протиправними та відшкодування матеріальної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 15 січня 2009 року він, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до голови Світловодської РДА Кіровоградської області про визнання за ними права спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 98 310 кв.м, яка знаходиться на території АДРЕСА_1, на якій розташовано належний їм комплекс будівель, та зобов`язання Світловодську районну державну адміністрацію Кіровоградської області передати цю земельну ділянку їм у власність.

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2009 року визнано право спільної сумісної власності позивачів на цю земельну ділянку та зобов`язано Світловодську районну державну адміністрацію Кіровоградської області оформити та передати у спільну сумісну власність позивачів земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_1 площею 98 310 кв.м, на якій розташований комплекс будівель, згідно державного акту та цільового призначення від 2001 року. Відповідно до рішення суду їм був виданий державний акт про право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку Світловодською районною державною адміністрацією та Світловодським управлінням Держкомзему. Право власності було зареєстровано та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2014 року заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2009 року скасовано та ухвалено нове, яким у позові відмовлено Цим рішенням встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, суд не являється органом, який наділений повноваженнями здійснювати безоплатну приватизацію земельних ділянок, а позивачі обрали способи захисту, які не відповідають змісту порушеного права і встановленому порядку набуття права власності на земельну ділянку із земель державної власності.

Надалі Світловодський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, договору купівлі - продажу земельної ділянки, скасування рішення Державного реєстратора, зобов`язання вчинити дії. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог Світловодського міжрайонного прокурора в інтересах ДП «Світловодське лісове господарство», Кіровоградської обласної державної адміністрації, Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства відмовлено в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 березня 2015 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні вимог прокурора про визнання недійсним державного акту та скасування реєстрації державного акту скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (кадастровий номер НОМЕР_2 ), виданий 21 листопада 2011 року на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду від 11 лютого 2009 року. Скасовано реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 00532.

Позивач вважав, що Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області, ухвалюючи заочне рішення 11 лютого 2009 року про визнання права спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 на спірну земельну ділянку, на якій розташовано належний їм комплекс будівель та зобов`язуючи Світловодську районну державну адміністрацію передати цю земельну ділянку їм у власність, діяв завідомо протиправно, так як, не міг не розуміти, що суд не являється органом, який наділений повноваженнями здійснювати безоплатну приватизацію земельних ділянок.

Водночас Світловодський міжрайонний прокурор, у відповідності до своїх повноважень, здійснюючи нагляд за станом законності, відповідачі по справі ДП «Світловодське лісове господарство», Кіровоградська обласна державна адміністрація, Кіровоградське обласне управління лісового та мисливського господарства, Світловодська районна державна адміністрація Кіровоградської області, управління Держземагенства у Світловодському районі в межах своїх повноважень не оскаржили рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2009 року щодо визнання їх права спільної власності на земельну ділянку, видали державний акт та провели державну реєстрацію цього акту з видачею документів на право власності на земельну ділянку і таким чином нанесли позивачеві збитки, які складаються: з упущеної вигоди, оскільки позивач не може повноцінно використовувати земельну ділянку, здати її в оренду чи продати нерухомість, яка на ній знаходиться. З 2013 року у цивільних судах розглядаються справи щодо спірної земельної ділянки, внаслідок чого позивачеві завдано збитки у вигляді необхідності присутності в судах, участі в справах, поїздках на суди та зверненням до юристів за наданням правової допомоги, з 2009 року позивач сплачує земельний податок, страховий поліс та несе витрати з утримання земельної ділянки.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати неправомірними дії посадових осіб Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області, управління Держгеокадастру у Світловодському районі Кіровоградської області, ДП «Світловодське лісове господарство», Кіровоградської обласної державної адміністрації, Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства, Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області, стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Головного управління Держказначейства Кіровоградської області на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 6 774,54 гривень, завдану неправомірними діями посадових осіб: Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області, управління Держгеокадастру у Світловодському районі Кіровоградської області, ДП «Світловодське лісове господарство», Кіровоградської обласної державної адміністрації, Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства, Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено факта заподіяння збитків, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями або бездіяльністю відповідачів йому заподіяно шкоду, наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та нанесеною шкодою.

Крім того, той факт, що позивач змушений був тривалий час відстоювати свої права шляхом звернення до суду з позовом до органів влади, до відповідачів, брати участь у судових засіданнях у судах першої та апеляційної інстанцій, звертатись до юристів за юридичною допомогою, сплачував земельний податок тощо, не може бути підставою для відшкодування йому відповідачем Головним управлінням Державної казначейської служби у Кіровоградській області майнової шкоди, яка складається з сплати земельного податку, втрат на виготовлення технічної документації, державного акта та посвідчення договору купівлі-продажу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції відповідає законності та обґрунтованості, а отже правильними є висновки суду першої інстанції про те, що вимоги позивача щодо стягнення збитків є недоведеними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся засобом поштового зв`язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити повінстю.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів першої та апеляційної інстанції залишились положення статті 3 Конституції України, яка є нормою прямої дії і згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не проаналізували дії посадових осіб державних органів на відповідність статті 3 Конституції України, та на думку заявника, свідомо обійшли ці норми. Грубо порушивши процесуальні норми, зокрема, статтю 213 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на наданням відзиву (заперечень) на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

07 травня 2018 року справу № 399/1084/15-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2009 року було визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 площею 98 310 кв.м, на якій розташований комплекс будівель, згідно з державним актом та цільовим призначенням від 2001 року.

25 листопада 2011 року на підставі заочного рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2009 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 на спірну земельну ділянку.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 березня 2012 року у задоволенні заяви Світловодського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Світловодської районної державної адміністрації про перегляд заочного рішення Світловодського міськрайонного суду від 11 лютого 2009 року відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 травня 2012 року ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 березня 2012 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2013 року заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2009 року скасоване. Відмовлено повністю в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , до голови Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання права власності на земельну ділянку, зобов`язання передати її у власність.

Світловодський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення Державного реєстратора, зобов`язання вчинити дії

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 березня 2015 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні вимог прокурора про визнання недійсним державного акта та скасування реєстрації державного акта скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, а саме : визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (кадастровий номер НОМЕР_2 ), виданий 21 листопада 2011 року на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2009 року; скасовано реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 00532.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2016 року позов Знам`янської місцевої прокуратури, яка діяла в інтересах держави в особі ДП «Світловодське лісове господарство» Кіровоградської обласної державної адміністрації, Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 9.8310 га 25 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_8 з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Остаховою Н. П. та зареєстрованим в реєстрі за № 1941. Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Остахової Н. П. про реєстрацію речових прав на нерухоме майно індексний номер 4321832 від 25 липня 2013 року та зобов`язано ОСОБА_8 повернути у власність держави в особі постійного землекористувача - ДП «Світловодське лісове господарство» земельну ділянку площею 9,8310 га. вартістю 280 184,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки для наявності зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року є обов`язком позивача.

Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди.

У статтях 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився у цій частині й апеляційний суд, визначився належним чином з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про відмову у позові з підстав викладених у рішеннях.

Суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано виходили з того, що позивачем не доведено факта заподіяння майнових збитків, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями або бездіяльністю відповідачів йому заподіяно шкоду, наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та нанесеною шкодою.

Також судами правильно зауважено, що посилання позивача на те, що він змушений був тривалий час відстоювати свої права шляхом звернення до суду з позовом до органів влади, до відповідачів, брати участь у судових засіданнях у судах першої та апеляційної інстанцій, звертатись до юристів за правовою допомогою, сплачував земельний податок тощо, не може бути підставою для відшкодування йому відповідачем Головним управлінням Державної казначейської служби у Кіровоградській області майнової шкоди, яка складається зі сплати земельного податку, втрат на виготовлення технічної документації, державного акта та посвідчення договору купівлі-продажу.

Посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи положень статті 3 Конституції України та перевірки дій відповідачів на відповідність цим нормам є безпідставними, оскільки позовні вимоги фактично зводяться до встановлення наявності протиправності дії (бездіяльності) органів державної влади та як наслідок вини у спричиненні позивачеві збитків.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами такого порушення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться лише до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук