Справа № 463/6314/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1510/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Личаківського районного суду міста Львова від 12 листопада 2010 року в складі судді Стрепка Н.Л. у справі за позовомПублічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

Позивач ПАТ «Фольксбанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, просив стягнути з останніх суму боргу за кредитним договором, яка становить 2225013,32 грн., з яких 1740000 грн. - заборгованість по кредиту, 485013,32 грн. - заборгованість по відсотках.

Позов обгрунтовував тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 1750000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки від 11.11.2008 року № 1359_8. Відповідач ОСОБА_3 тривалий час взятих на себе зобов'язань не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

11.11.2008 року між позивачем та відповідачами укладено договір поруки, згідно якого відповідач ОСОБА_2 зобов'язувався відповідати перед позивачем солідарно з відповідачем ОСОБА_3 в повному обсязі за своєчасне виконання останньою її зобов'язань за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідачів та розмір заборгованості останніх. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 12 листопада 2010 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» 2225013 (два мільйони двісті двадцять п'ять тисяч тринадцять) гривень 32 коп., а також понесені судові витрати: 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень - судового збору, 120 (сто двадцять) гривень - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду.

Ухвалою Личаківського суду м. Львова від 13.01.2016 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 12.11.2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Ухвалою Личаківського суду м. Львова від 16.05.2017 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 12.11.2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, вважає рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Покликається на те, що в матеріалах справи відсутні докази укладення спірного кредитного договору, видачі кредиту ОСОБА_3, укладення договору поруки, невиконання ОСОБА_3 своїх зобовязань.

Просить скасувати заочне рішення Личаківського районного суду міста Львова від 12 листопада 2010 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2017 року матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Личаківського районного суду міста Львова від 12 листопада 2010 року в складі судді Стрепка Н.Л. у справі за позовомПублічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто Личаківському районному суду м. Львова для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження у справі № 2-5068/10 у порядку, передбаченому Розділом ІХ ЦПК України.

За заявою ОСОБА_2 від 30.11.2017 року Личаківський районний суд м. Львова ухвалою від 16.01.2018 року відновив втрачене провадження у цивільній справі № 2-5068/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» (правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк») до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині наступних документів: кредитного договору № KF 53646, укладеного 11 листопада 2008 року між ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_3, заяви на видачу готівки № 1359_8 від 11листопада 2008 року, договору поруки від 11 листопада 2008 року № РО 96228, укладеного між ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_2

Учасники справи представник позивача ПАТ «ВіЕс Банк», відповідач ОСОБА_2, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 125-126), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, відповідач ОСОБА_2 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із тимчасовою непрацездатністю, проте доказів про захворювання не подав.

Відповідач ОСОБА_3 викликалася в судове засідання та не з»явилася, повідомлення про вручення судової повістки повернулося в суд за закінченням терміну зберігання (а.с. 127).

В свою чергу, повідомлення про час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному сайті Львівського апеляційного суду у списку справ призначених до розгляду на 26 березня 2019 року.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 починаючи з березня 2010 року допускала порушення встановленого графіку погашення кредиту згідно договору, тому суд прийшов висновку про порушення відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, врахувавши фінансову поруку відповідача ОСОБА_2, стягнув з відповідачів солідарно заборгованість на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Підставами виникнення цивільних прав і обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи та відновленого втраченого провадження вбачається, що 11.11.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Фольксбанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № KF 53646 (а.с. 4-11), за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 1750000 грн., що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 1359_8 від 11.11.2008р.(п. 1.1 кредитного договору).

В подальшому сторони укладали додаткові угоди до кредитного договору (а.с. 11-12).

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору проведений розрахунок орієнтованої сукупної вартості кредиту, за яким такий повинен був сплачуватись частинами, останню з яких відповідач мав сплатити в листопаді 2023 року (а.с. 12-17 матеріалів відновлення втраченого провадження).

11.11.2008 року між позивачем та відповідачами був укладений договір поруки № РО 96228 відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 зобов'язувався відповідати перед позивачем солідарно з відповідачем ОСОБА_3 в повному обсязі за своєчасне виконання останньою її зобов'язань за кредитним договором № KF 53646 від 11.11.2008 року (а.с. 19).

Взятих на себе зобов'язань згідно кредитного договору, відповідач ОСОБА_3 не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 2225013,32 грн., з яких 1740000 грн. - заборгованість по кредиту, 485013,32 грн. - заборгованість по відсотках, що підтверджується розрахунком заборгованості, який відповідачі не спростували (а.с. 13-16).

Також, судом встановлено, що позивач звертався до відповідача ОСОБА_3 з листом-вимогою від 23.02.2009 року № 11-2/3040 про сплату прострочених платежів по кредитному договору, який залишився без виконання.

Згідно акту на знищення № 4 від 15 лютого 2016 року, матеріали цивільної справи №2-5068/10 за позовом ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором знищені Личаківським районним судом м. Львова у зв»язку з закінченням термінів зберігання.

Поряд з цим, з оскаржуваного рішення вбачається, що суд врахував факт невиконання відповідачами своїх грошових зобов'язань, тому прийшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які задовольнивши, стягнув солідарно з відповідачів заборгованість в користь позивача, як боржника та його фінансового поручителя.

Оскаржуючи рішення суду та заперечуючи позовні вимоги відповідач ОСОБА_2 свої доводи зводить до відсутності доказів підписання кредитного договору, видачі кредиту ОСОБА_3, укладення договору поруки, невиконання ОСОБА_3 своїх зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів оспорення в судовому порядку кредитного договору та визнання його недійсним, відповідачі не надали.

Більше того, в силу презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) договір є правомірним, відтак створює відповідні правові наслідки.

Подаючи заяву про відновлення втраченого провадження, у додатках до такої апелянт ОСОБА_2 самостійно подав, як копії договорів (кредитного та поруки), так і копію заяви на видачу готівки.

Таким чином, апелянт ОСОБА_2 самостійно заперечив свої доводи викладені у апеляційній скарзі, оскільки підтвердженням виконання позивачем зобов»язань за кредитним договором є копія заяви на видачу готівки № 1359_8 від 11.11.2008р.

В свою чергу, згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зважаючи на те, що зобов'язання за кредитним договором відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належним чином не виконали, виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на час звернення з позовом до суду складала 2225013,32 грн., з яких 1740000 грн. - заборгованість по кредиту, 485013,32 грн. - заборгованість по відсотках, що підтверджується розрахунком заборгованості, який відповідачі не спростували.

Разом з цим, суд першої інстанції помилково стягнув солідарно з відповідачів в користь позивача судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду, оскільки відповідно до ст.ст. 541, 543 ЦК України передбачена солідарна відповідальність лише за виконання обов"язку, який встановлений законом або договором.

В свою чергу, у ст. 141 ЦПК України та ст. 88 ЦПК України (в редакції закону від 18.03.2004 року, чинного на час ухвалення оскаржуваного рішення) не передбачено право солідарної вимоги або солідарного обов"язку на присудження з другої сторони понесених іншою стороною судових витрат, тому судові витрати підлягають до стягнення з кількох відповідачів у відповідній частині, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення у відповідній частині.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Личаківського районного суду міста Львова від 12 листопада 2010 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» судових витрат: 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень - судового збору, 120 (сто двадцять) гривень - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах на користь публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» 1700 (одну тисячу сімсот) гривень судового збору та 120 (сто двадцять) гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний тест постанови складений 26 березня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк