ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9749/18 Номер провадження 22-ц/814/1544/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 березня 2019 року у складі судді Андрієнко Г.В.

у цивільній справі за позовом Полтавського обласного комунального підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за опалення місць загального користування,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року представник позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за послуги теплопостачання за опалення місць загального користування з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01.10.2012 року по 01.11.2018 року в сумі 4090,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивачем надаються послуги з опалення місць загального користування будинку АДРЕСА_1 . Відповідач, яка відключила свою квартиру від системи централізованого опалення та встановила індивідуальне опалення, що зафіксовано актом перевірки системи теплопостачання від 14.05.2013 року, зобов`язана брати участь у витратах на опалення місць загального користування, проте свого обов`язку належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла вказана заборгованість.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 березня 2019 року позов Полтавського обласного комунального підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання опалення місць загального користування в межах строку позовної давності за період з 01.02.2015 року по 01.10.2018 року в сумі 2931,32 грн., що складається з основного боргу у розмірі 2398,89 грн.; інфляційних втрат у розмірі 416,24 грн.; 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 116,19 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачеві надавалися послуги теплопостачання по опаленню місць загального користування, які не були належним чином оплачені. Проте заборгованість підлягає стягненню з урахуванням позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем по справі.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду про стягнення заборгованості в межах строку позовної давності скасувати, а в разі неприйняття доводів апеляційної скарги перерахувати суму боргу по реальному споживанню.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що послуги належної якості позивачем не надаються, температура повітря в місцях загального користування в опалювальний період не відповідає вимогам нормативних документів, тому вона не зобов`язана оплачувати такі послуги.

Крім того, вказує на те, що позивачем не було повідомлено її про існування боргу належним чином, у зв`язку з чим при оформленні субсидії у 2015-2018 роках ці нарахування в субсидії вона не вказувала, проте обов`язкові платежі сплачувала.

Також вважає, що розрахунок боргу не відповідає Методиці розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» просить рішення суду залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до положень частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

За вказаною адресою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з теплопостачання для опалення місць загального користування.

14 травня 2013 року відповідач ОСОБА_1 відключила свою квартиру № АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою від системи централізованого опалення, про що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було складено акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж теплопостачання у зв`язку з влаштуванням індивідуальної системи опалення.

У вказаному акті також зафіксовано, що прилади опалення відокремлені від централізованого теплопостачання, термоізоляція транзитних стояків опалення частково зашита оздоблювальними матеріалами, частково опломбована, система опалення та гарячого водопостачання квартири підключена до двоконтурного котла на газовому паливі фірми «Westen», дата включення котла в роботу згідно акту про прийом закінченого будівництва об`єкту газопостачання 20.08.2008 року.

При складанні даного акту відповідачу було запропоновано укласти договір на опалення місць загального користування № 1277 від 07.05.2013 року, Додатком № 1 якого є розрахунок кількості теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 а за опалювальний період, однак від його підписання ОСОБА_1 відмовилася.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що на відповідача покладено обов`язок з оплати послуг за централізоване опалення місць загального користування, що узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частини першої 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року № 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

У частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, згідно пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву споживача кореспондується обов`язок, визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, відповідно до наведених норм закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

За змістом статті 20 Закону № 1875-ІV та пунктів 28, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги щодо центрального опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги щодо доказів визначено статтями 76-80 ЦПК України. Так, згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

По справі судом встановлено, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з теплопостачання на опалення місць загального користування у будинку АДРЕСА_1 , проте такі послуги відповідачем не оплачуються, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2012 року по 01 листопада 2018 року утворилась заборгованість в сумі 2972,11 грн.

Факт надання позивачем послуг теплопостачання доводами апеляційної скарги не спростовується.

Відповідач ОСОБА_1 фактично не заперечує надання позивачем послуг з опалення місць загального користування будинку, проте посилається в апеляційній скарзі на неналежну якість таких послуг та невірний розрахунок заборгованості.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Порядок перевірки якісних показників надання послуг визначений пунктами 33-59 цих Правил.

Так, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв`язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.

У повідомленні зазначається прізвище, ім`я та по батькові, точна адреса проживання споживача, а також найменування виду неналежно наданої або ненаданої послуги. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обов`язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. Представник виконавця зобов`язаний повідомити споживачеві відомості про особу, яка прийняла повідомлення (прізвище, ім`я та по батькові), реєстраційний номер повідомлення та час його прийняття.

Представник виконавця, якому відомі причини неналежного надання або ненадання послуги, зобов`язаний невідкладно повідомити про це споживача та зробити відповідну відмітку в журналі реєстрації заявок, що є підставою для визнання виконавцем факту неналежного надання або ненадання послуг.

Представник виконавця, якому не відомі причини неналежного надання або ненадання послуг, зобов`язаний узгодити з виконавцем точний час та дату встановлення факту ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі або перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг. У разі необхідності проведення такої перевірки у приміщенні споживача представник виконавця повинен з`явитися до споживача не пізніше визначеного у договорі строку.

У разі незгоди з результатами перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг споживач і виконавець визначають час і дату повторної перевірки, для проведення якої запрошується представник уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представник об`єднання споживачів. За результатами повторної перевірки складається акт про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем (його представником), представником виконавця, представниками уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представником об`єднання споживачів.

За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця.

У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій згідно з додатком 3. Виконавець зобов`язаний розглянути такий акт-претензію і повідомити протягом трьох робочих днів споживача про її задоволення або про відмову у задоволенні з обґрунтуванням причини такої відмови. У разі ненадання протягом установленого строку виконавцем відповіді вважається, що він визнав викладені в акті-претензії факти неналежного надання або ненадання послуг. Спори щодо задоволення претензій споживачів розв`язуються у суді. Споживач має право на досудове розв`язання спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

На підтвердження факту надання неякісних послуг за опалення місць загального користування відповідач ОСОБА_1 надала суду акт-претензію за підписами мешканців будинку та голови ОСББ «Першотравневе 13А» про те, що температура повітря в під`їздах будинку не відповідає санітарним нормам та нормам Закону України «Про теплопостачання» та в опалювальний період завжди була і є нижчою від необхідної, а 28.01.2018 року о 12.00 годині на другому поверсі температура склала +1°С, на межі другого та третього поверхів над батареєю +7°С, на протилежній стіні + 5°С; акт від 29.03.2018 року, за підписом мешканців будинку АДРЕСА_1 , про те, що представник виконавця виміряв температуру на 4 поверхах МЗК у 4 під`їзді будинку, а температуру в опалювальній системі вимірювати відмовився, температура в батареях на всіх поверхах 23.03.2018 року склала 17°С, а 29.03.2018 року склала 16°С; копії акту-претензії про неприбуття за викликом представника Полтаватеплоенерго на 25.01.2019 р. на 15.00 та результати вимірювання температури повітря мешканцями будинку, що склала від +2°С до +5° С на різних поверхах.

Проте, дані акти не відповідають вищевказаним вимогам Правил щодо порядку встановлення факту неналежного надання або ненадання послуг, а акт-претензія від 25 січня 2019 року не входить до предмета доказування по справі, тому до уваги судом не беруться.

Згідно акту перевірки системи теплопостачання від 23.03.2018 року, складеного комісією представників ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», вбачається, що у системі теплопостачання місць загального користування під`їзду № 4 вказаного будинку температура повітря складала за відповідними вимірами +9, +11, +13, +15°С при зовнішній температурі повітря +2°С, стояки опалення та прилади опалення в під`їзді № 4 функціонують, крім того, зафіксовано, що в під`їзді встановлено два вікна, рами вікон дерев`яні, остеклення яких має тріщини, заклеєні скотчем, вхідні двері під`їзду металеві, зсередини обклеєні пінополістиролом товщиною 2,5 см., двері зачиняються не щільно, наявні щілини. За наявності незгоди відповідача з такими результатами перевірки якісних показників надання послуг, повторна перевірка з дотриманням вимог Правил не проводилась, акт-претензія сторонами не складався.

Таким чином, надані відповідачем докази не містять зафіксованих у встановленому законодавством порядку фактів надання позивачем послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 20 Закону № 1875-ІV, абзацу другого підпункту 1 пункту 29 Правил дає споживачеві право на зменшення розміру плати за надані послуги, й доводами апеляційної скарги такі факти не доводяться.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості наданого позивачем розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, суд першої інстанції вірно визнав, що нарахування відповідачу плати за опалення місць загального користування здійснювалось відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Мінбуду України від 31.10.2006 р. № 359, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2006 р. за № 1237/13111 (далі - Методика), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та встановлювала порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.

Згідно з пунктом 2.1.4. Методики загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК складалась з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення МЗК та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі.

Таким чином, навіть якщо послуги з опалення окремих приміщень МЗК не надаються залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність взагалі підстав для оплати нею послуг щодо центрального опалення місць загального користування будинку.

Розрахунок кількості теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, яка припадає на квартиру № АДРЕСА_2 , у відповідності до пункту 1.3. Методики проводився з урахуванням фактичної теплової потужності опалювальних приладів, що встановлені в місцях загального користування під`їзду № 4 по проспекту Першотравневому , 13а, - чавунних радіаторів типу М-140 загальною кількістю 24 секції та неізольованих трубопроводів системи опалення d3=25 загальною довжиною 11,7 м, з урахуванням середньої фактичної температури зовнішнього повітря по формулі 2.6. Методики.

Даний розрахунок відповідачем в установленому порядку не спростований, натомість узгоджується з вказаною Методикою, що дає суду підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Застосована позивачем нормативна температура внутрішнього повітря для сходових клітин - 16°С згідно з ДБН В.2.2-15-205 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» є розрахунковою величиною й доводи апеляційної скарги щодо недодержання такої температури в МЗК будинку не є підставою для відмови у позові.

Належних та допустимих доказів для застосування положень пункту 5 частини першої статті 20 Закону № 1875-ІV, абзацу другого підпункту 1 пункту 29 Правил для зменшення розміру плати за надані послуги апелянтом по справі не надано та відповідних обставин суду не доведено.

Згідно розділу 3 Методики плата за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків розраховується відповідно до чинних тарифів на теплову енергію для даної категорії споживачів.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги з приводу обов`язку відповідача оплачувати послуги теплопостачання за опалення місць загального користування є обґрунтованими в межах строку позовної давності, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора обов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань, у тому числі й на зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, тому стягнення судом суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних відповідає нормам матеріального права.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегією суддів не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна