Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 599/1307/16-ц

провадження № 61-24154св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Залозецька селищна рада Зборівського району Тернопільської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Фащевської Н. Є., Щавурської Н. Б., Ходоровського М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном - підвальними приміщеннями у багатоквартирному житловому будинку на АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання демонтувати встановлені двері до підвального приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що з 03 липня 1992 року ОСОБА_1 набула право власності в порядку приватизації на квартиру за № 3 у багатоквартирному житловому будинку на АДРЕСА_1 Зборівського району Тернопільської області . Під її квартирою знаходяться підвальні приміщення за № № 1 та 111, якими вона постійно користувалась. Однак, 19 лютого 2016 року ОСОБА_4 зняв вхідні двері до підвальних приміщень та встановив інші, чим перешкодив їй у використанні зазначених приміщень.

Ухвалами Зборівського районного суду від 03 жовтня 2016 р. до участі в справі залучено в якості співідповідача ОСОБА_3 та в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Залозецьку селищну раду Зборівського району Тернопільської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що права позивача не порушені і перешкод в користуванні її майном відповідач не створює, оскільки позивач має окремий вхід зі своєї квартири до належного їй підвалу площею 25,7 кв. м.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні підвальними приміщеннями № 1 і № 111 , площею кожен по 11,0 кв.м. у будинку на АДРЕСА_1 шляхом демонтажу встановлених вхідних дверей.

У решті рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач як власник однієї з квартир багатоквартирного будинку є співвласницею його допоміжних приміщень, а тому її позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди у використанні підвальних приміщень за № № 1 та 111 підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою та просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки та дослідив питання наявності законних підстав для користування ОСОБА_1 підвалами № № 1 та 111 за адресою: АДРЕСА_1 , залишаючи поза увагою правомірність та законність права власності на спірні приміщення, які належать ОСОБА_3

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу. Вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просив залишити його без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що будинок за АДРЕСА_1 забудови 1950 року, складається з трьох квартир за № № № 1, 2, 3, квартиронаймачами яких були відповідно - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та підвальних приміщень за № № 1, 111, 2, Y та входом 1Y у підвал Y. Підвальні приміщення за № №1 та 111 мають один окремий вхід назовні і знаходяться під квартирою позивачки ОСОБА_1 , підвальне приміщення за № 2 теж має окремий вхід назовні, а підвальне приміщення Y та вхід у нього за № 1Y немає виходу назовні.

Згідно з довідкою Зборівського БТІ до 1992 року в інвентарній справі будинку на АДРЕСА_1 було відображено три підвальні приміщення за № 1, площею 11,0 кв. м, за № 111, площею 11,00 кв. м, підвальне приміщення № 2, площею 23,2 кв.м, які використовували жителі трьох квартир будинку.

При проведенні інвентаризації 18 червня 1992 року у будинку виявлено ще одне підвальне приміщення з входом із середини будинку (квартири позивачки), про що було відображено в інвентарній справі зазначивши ці приміщення: як підвал Y та вхід 1Y.

Рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради від 20 квітня 1992 року за № 85 вирішено продати в особисту власність ОСОБА_1 квартиру за № 3 у будинковолодінні за АДРЕСА_1 сходами, підвалом № 1, площею 11,0 кв.м, підвалом № 111, площею 11,0 кв.м, сараєм Б, підвалом № Y та входом у нього 1Y.

На підставі зазначеного рішення ради було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори від 03 липня 1992 року, відповідно до якого ОСОБА_1 купила квартиру за № 3 у будинку за АДРЕСА_1 з підвалом Y площею - 25,7 кв.м, входом в цей підвал 1Y площею 7,4 кв.м, підвал № 1 площею 11,0 кв.м та підвал №111 площею 11,0 кв.м.

Рішенням Зборівського районного суду від 23 вересня 1993 року, залишеним без змін ухвалою Тернопільського обласного суду від 26 жовтня 1993 року, зазначений договір купівлі-продажу квартири визнано частково недійсним у частині продажу ОСОБА_1 підвальних приміщень за № 1, площею 11,0 кв.м та № 111, площею 11,0 кв.м.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради від 20 квітня 1992 року вирішено продати ОСОБА_8 квартиру за № 2 , в якій вона проживала з 1963 року, з підвалом 2(11),площею 23,2 кв.м.

На підставі зазначеного рішення ради було укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори 23 жовтня 1992 року, відповідно до якого ОСОБА_8 купила квартиру за № 2 у будинку за АДРЕСА_1 з підвалом 2(11), площею 23,2 кв.м.

Рішенням Зборівського районного суду від 03 жовтня 2012 року визнано за ОСОБА_9 право власності на спадкове майно ОСОБА_8 - квартиру за № 2 з надвірними спорудами та будівлями у будинку за АДРЕСА_1

25 січня 1994 року квартиру за № 1 на АДРЕСА_1 передано у приватну власність на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фонду ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 31 січня 1994 року.

18 грудня 2014 року ОСОБА_3 стала власницею квартири за № 2 на АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , посвідченого 18 грудня 2014 року нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори.

09 жовтня 2014 року ОСОБА_7 , від імені якої діяв ОСОБА_4 , продала належну їй квартиру з підвалами та сараєм ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_3 є власником квартир № 1 та № 2 на АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів інвентарної справи на будинок АДРЕСА_1 наданої Зборівським РБТІ, згідно технічних паспортів на квартири № 1 і № 2 на АДРЕСА_1 вбачається, що до складу квартири № 1 належать два підвали, площею по 11,00 кв.м кожен. До складу квартири № 2 належить один підвал, площею 23,2 кв.м.

Витяги з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме на квартири № 1 і № 2 на АДРЕСА_1 , свідчать що у власності відповідача ОСОБА_3 перебувають три вказаних вище підвали.

Згідно з актом від 15 листопада 2016 року складеного комісією селищної ради встановлено, що на вході у спірне підвальне приміщення встановлені металеві двері з двома навісними замками.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Із справи відомо, що ОСОБА_3 є власником квартир № 1 та № 2 на АДРЕСА_1 .

Витяги з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме на квартири № 1 і № 2 на АДРЕСА_1 , свідчать що у власності ОСОБА_3 знаходяться три підвали, з яких до складу квартири № 1 належать два підвали, площею по 11,00 кв.м кожен, а до складу квартири № 2 належить один підвал, площею 23,2 кв.м.

З наведеного вбачається, що власником спірних підвальних приміщень за № 1, площею 11,0 кв.м та № 111, площею 11,0 кв.м. є ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого суду і ухвалюючи нове рішення, яким задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язав ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні підвальними приміщеннями № 1 і № 111 , площею кожен по 11,0 кв.м. у будинку на АДРЕСА_1 шляхом демонтажу встановлених вхідних дверей, виходив із того, що позивач є власником однієї з квартир багатоквартирного будинку, у тому числі і співвласницею його допоміжних приміщень.

Однак з таким висновком погодитися не можна, оскільки суд апеляційної інстанції помилково застосував при вирішенні спору норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про те, що спірні підвали є спільною власністю власників квартир будинку АДРЕСА_1 .

З огляду на статтю 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном має право власник чи користувач цього майна.

Із справи відомо, що ОСОБА_1 не є власником чи користувачем спірного майна, отже її вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд апеляційної інстанції безпідставно скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 рокускасувати.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
С. П. Штелик