Справа № 697/1648/19
№ пров. 2-о/697/44/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2019 р. р. м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русаков Г.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення шлюбу внаслідок його розірвання за рішенням суду,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

Згідно з ч.3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 294 ЦПК України, учасника окремого провадження є заявник та заінтересовані особи.

Проте, як вбачається з заяви, то в ній зазначено, що ОСОБА_1 як позивач звернулась до ОСОБА_2 як відповідача з заявою про розірвання шлюбу, в той час як окреме провадження таких процесуальних статусів осіб не передбачає.

Також до заяви додано копію вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25.05.2015 проте він належним чином не завірено (не відомо чи набрав він законної сили, чи ні).

Крім цього, ОСОБА_1 при зверненні до суду із даною заявою не сплатила судовий збір та зазначила, що неспроможна це зробити, оскільки має трьох дітей, сама їх утримує, вимушено не працює, державна допомога вкрай мізерна.

Частинами 1,3 ст. 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Наведена норма кореспондується зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», згідно якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

З даної норми вбачається, що єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору або надання відстрочки для його сплати є майновий стан заявника.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Право на доступ до суду, тобто право кожного на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру є складовим елементом права на суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції. Другим елементом права на суд є право розраховувати на розгляд спору судом по суті. Згідно до конвенційної практики Європейського суду право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, які повинні також бути пропорційними, тобто щоб законна мета застосованого обмеження не зводила нанівець зміст конвенційного права на суд. Серед легітимних обмежень права на доступ до суду у практиці Європейського суду визнаються: необхідність сплачувати судовий збір за подачу заяви чи скарги (рішення по справі «Креуз проти Польщі», «Толстой-Мілославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy Miloslavsky v. United Kingdom) від 13.07.1995р.).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем (заявником) не сформульовано клопотання про відстрочку або розстрочку сплати судового збору та не надано достатньо належних та допустимих доказів, які б підтверджували її неспроможність сплатити судовий збір по даній цивільній справі на момент подання позовної заяви, отже, відповідні докази у справі відсутні.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецеденту практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Таким чином, враховуючи, що звільнення судом від сплати судового збору або відстрочка від його сплати є правом, а не обов`язком суду, клопотання чітко не сформульовано та не зазначено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача (заявника) перешкоджає їй сплатити судовий збір у встановленому законодавством порядку і розмірі на момент подання позовної заяви, клопотання про відстрочку від сплати судового збору задоволенню не підлягає, оскільки підстави для відстрочки від сплати судового збору відсутні.

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження справляється судовий збір, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому заявнику за подання заяви в порядку окремого провадження необхідно сплатити судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення шлюбу внаслідок його розірвання за рішенням суду без руху та надати заявникові строк для виправлення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 177, 185, 294, 260 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення шлюбу внаслідок його розірвання за рішенням суду - залишити без руху, надавши строк 10 днів з дня отримання ухвали для виправлення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Копію ухвали направити для відома заявникові та роз`яснити, що у випадку невиконання вимог даної ухвали, заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. С. Русаков