ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5216/19 Справа № 191/4422/18 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Раївської об`єднаної територіальної громади, треті особи: державний нотаріус Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельников О.Ж., ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Раївської об`єднаної територіальної громади, треті особи: державний нотаріус Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельников О.Ж., ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 5.

Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку, що розташована на території Василівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

15 грудня 2017 року вона звернулася до Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, після смерті ОСОБА_3 , який мешкав на момент смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв`язку з тим, що документів підтверджуючих право власності за померлим на земельну ділянку вона не надала.

Позивачка зазначала, що право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, виданим ОСОБА_3 на підставі рішення 4 сесії XXIII скликання Синельниківської районної ради народних депутатів № 50 від 12.11.1998 року, відповідно до якого йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 5,980 га в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Василівської сільської ради, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15410, підписано акт головою Синельниківської районної ради народних депутатів 23.03.1999 року. Оригінал документу було втрачено, залишилась копія.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, що розташована на території Василівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Василівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 5,980 га, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , видане повторно 31.11.2017 року Синельниківським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 5.

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,980 га в межах згідно з планом, розташованої на території Василівської сільської ради Синельниківського району, яка йому належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія НОМЕР_2 , виданого на підставі рішення 4 сесії ХХХІІІ скликання Синельниківської районної ради народних депутатів № 50 від 12.11.1998 року.

Родинні відносини між спадкодавцем та позивачкою підтверджуються копією свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої вказаний ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , копія свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 .

З копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_4 вбачається, що позивачка 08.12.2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 ».

Позивачка звернулася до Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташованої на території Василівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, після смерті ОСОБА_3 .

Постановою № 2159/02-31 від 15.12.2017 року державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 . у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 відмовлено у зв`язку з тим, що вона не надала документів підтверджуючих право власності за померлим.

З копії спадкової справи № 362/2005 вбачається, що 15.12.2017 року позивачка ОСОБА_2 зверталася до державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Крім того, 24.10.2005 року до державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звертався його син - ОСОБА_1 .

З довідки № 1105/0/204-18 від 20.11.2018 року «Про нормативну грошову оцінку земельної ділянки» вбачається, що грошова оцінка земельної ділянки розташована на території Василівської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа - 5,980 га, яка належить ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на права приватної власності на землю (серії НОМЕР_2 ), складає 164780,47 грн., з урахуванням коефіцієнта індексації станом на 01.01.2018 року, який становить - 4,796 до грошової оцінки середнього розміру земельної ділянки (паю) на 01.07.1995 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право позивачки на спадщину підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.2 ст. 1221 ЦК України, якщо місце проживання спадкодавця не відоме, місце відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так, відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Як установлено судом апеляційної інстанції та це підтверджується копією спадкової справи, 24.10.2005 року до державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звертався його син - ОСОБА_1 , який є спадкоємцем першої черги згідно ст. 1261 ЦК України, у той же час, ОСОБА_2 , як онука спадкодавця, є спадкоємцем п`ятої черги.

Ухвалюючи рішення про визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив коло всіх спадкоємців, які мають право на спадщину та до якої черги вони відносяться.

Також, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спадщина в даній справі відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте позивачка, яка не проживала разом зі спадкодавцем, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини лише 15.12.2017 року, тобто пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Доказів звернення до суду з позовом щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачка не надала.

Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч. ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Крім того, суд першої інстанції всупереч нормам чинного законодавства ухвалив рішення, яким вирішив питання про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, а саме ОСОБА_8 , яка є донькою померлого ОСОБА_3 , тобто, як спадкоємець першої черги, яка постійно проживала з батьком на час відкриття спадщини, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину та матеріали справи не містять доказів прийняття її відмови від спадщини у встановлений законом спосіб.

Частини перша і друга статті 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд вказаними роз`ясненнями не керувався і в порушення вимог ст.ст. 12, 51 ЦПК України, не роз`яснив позивачці наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, у тому числі і щодо залучення до участі у справі належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України.

Оскільки, позовні вимоги заявлені не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема: без залучення до участі у справі ОСОБА_8 (доньки померлого), невірно визначено правовий статус ОСОБА_1 - сина спадкодавця та спадкоємця першої черги, вирішення даного спору в цілому без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним.

Колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз.5 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Раївської об`єднаної територіальної громади, треті особи: державний нотаріус Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельников О.Ж., ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко