ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5779/19 Справа № 213/510/19 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/510/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кузнецов Сергій Миколайович на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року, яка ухвалена суддею Алексєєвим О.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Лисенко Г.О., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року відкрито загальне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кузнецов Сергій Миколайович, просить скасувати ухвалу суду та передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним до Солом`янського районного суду міста Києва, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що в позовній заяві невірно зазначено місце реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_2 , за адресою, вказаною в позовній заяві: АДРЕСА_1 , відповідач не проживає тривалий час. На теперішній час, а саме з 01 квітня 2016 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, посилання представника позивача на ч.1 ст. 30 ЦПК України не може застосовуватись у зв`язку з тим, що спір є немайновим, тому підсудність визначається ч.1 ст. 27 ЦПК України. Зазначає, що позов про визнання заповіту недійсним не підпадає під категорію позовів про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, тому до нього не може бути застосована виключна підсудність.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кузнецова С.М., який, підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відкриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції вважав, що справа підсудна Інгулецькому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.19 ЦПК України).

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

За загальними правилами підсудності справ позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебуванням, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або, якщо це місце невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України (ст.ст. 1216-1218, 1221, 1223, 1241 ЦК України).

Таким чином, право на спадкування є не абстрактним, а цілком конкретним і невіддільним від предмету спадкування (спадкової маси, спадкового майна). Таким же конкретним є і питання визнання заповіту недійсним, оскільки, його кінцевими метою і результатом є реалізація (захист) права спадкоємців за законом на спадкування певного майна (частки в ньому), а відтак, набуття в порядку спадкування у власність майна чи унеможливлення такого.

Більш того, згідно із абз. 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року визначено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до абз. 4 п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.42 Постанови № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Зі змісту позовних вимог (а.с. 1-8) вбачається, що до складу спадщини входять майнові права спадкодавця на квартиру, яка розташована на території Дніпропетровської області Інгулецького району міста Кривого Рогу, а тому на спори, що виникають з приводу вказаного майна, розповсюджується правило виключної підсудності.

Отже, колегія суддів вважає, що наявні підстави вважати, що спір виник саме з приводу нерухомого майна, тому у даному випадку суд першої інстанції мав законні підстави застосовувати правила виключної підсудності, передбачені ч.1 ст.30 ЦПК України.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що ч.1 ст. 30 ЦПК України не може застосовуватись до даного спору в зв`язку з тим, що спір є немайновим, тому підсудність визначається ч.1 ст. 27 ЦПК України та те, що позов про визнання заповіту недійсним не підпадає під категорію позовів про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, тому до нього не може бути застосована виключна підсудність, колегія суддів не бере до уваги, в зв`язку з вищевикладеним.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кузнецов Сергій Миколайович - залишити без задоволення.

Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 липня 2019 року

Головуючий:

Судді: