Провадження №2-к/369/2/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Заїці О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання громадянина Великої Британії ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Королівського Суду Англії та Уельсу від 20 березня 2017 року, що підлягає примусовому виконанню на території України,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання громадянина Великої Британії ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Королівського Суду Англії та Уельсу від 20 березня 2017 року, що підлягає примусовому виконанню на території України.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 20 березня 2017 року Королівським Судом Англії та Уельсу в особі судді Мура, одноособового судді, у справі по поверненню малолітньої ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Англії та Уельсу, було прийнято рішення, за яким її мати, ОСОБА_3 , повинна повернути громадянку Великобританії ОСОБА_2 до Англії та Уельсу (на територію Сполученого Королівства) до 11:59 27 березня 2017 року.

До серпня 2018 року місцезнаходження боржника та малолітньої ОСОБА_2 було невідомо.

17 лютого 2017 року боржник ОСОБА_3 виїхала із малолітньою ОСОБА_2 з Великої Британії до України, незаконно перетинаючи кордон без дозволу стягувача ОСОБА_1 та/або рішення суду. Малолітня ОСОБА_2 була протиправно вивезена з юрисдикції Англії та Уельсу.

ОСОБА_1 завчасно та в повному обсязі після розлучення з ОСОБА_3 сплачував аліменти на дитину у розмірі 165 фунтів стерлінгів на тиждень, які були призначені Службою підтримки дітей у березні 2015 році, на банківський рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_3 ..

Після виїзду ОСОБА_3 з дитиною за межі Великої Британії і викрадення дитини вказаний рахунок був заблокований.

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

На час звернення з даним клопотанням до суду стягувачу ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 разом з малолітньою ОСОБА_2 проживає на території України за адресою: АДРЕСА_1 , де рішення Королівського Суду Англії та Уельсу не має законної сили.

ОСОБА_3 добровільно виконувати рішення суду Королівського Суду Англії та Уельсу не бажає, хоча вона була належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи.

У клопотанні представник ОСОБА_1 посилався на те, що у відповідності до вимог ст. 153 СК України порушується право стягувача ОСОБА_1 на безперешкодне спілкування з малолітньою ОСОБА_2 .

Між Україною та Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії не має укладених міжнародних договорів, які б регулювали питання визнання іноземних судових рішень, а тому застосуванню підлягає принцип взаємності.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 11 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 153 СК України, ст. ст. 462-466 ЦПК України громадянин Великої Британії ОСОБА_1 просив визнати рішення Королівського Суду Англії та Уельсу від 20 березня 2017 року про повернення малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Англії та Уельсу, яке набрало законної сили 20 березня 2017 року; надати дозвіл на примусове виконання рішення Королівського Суду та Уельсу від 20 березня 2017 року про повернення малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Англії та Уельсу; повернути малолітню ОСОБА_2 (громадянку Великої Британії - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання в Англії: АДРЕСА_2; у випадку невиконання рішення у добровільному порядку, зобов`язати ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , передати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

У судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник не заявились, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлені належним чином. До суду від представника заявника надійшла заява, в якій він клопотання підтримав та просив його задовольнити, розгляд клопотання просив проводити без участі заявника ОСОБА_1 та його представника.

У судове засідання боржник ОСОБА_3 та її представник не з`явились, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлені належним чином. До суду від представника ОСОБА_3 надійшла заява, в якій представник клопотання не визнала та заперечувала проти його задоволення, розгляд справи просила проводити за відсутності ОСОБА_3 та її представника.

Відповідно до вимог ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно вимог ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбу з 15 жовтня 2013 року, який був укладений в Лас Вегасі, штат Невада, США.

Після укладення шлюбу сторони проживали в м. Уелін Гарден Сіті в Англії.

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_2 , яка є громадянкою Великої Британії, що підтверджується копією її паспорта, та громадянкою України, що підтверджується довідкою Посольства України у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії № 6124-КВ-536-121 від 13 серпня 2015 року.

ОСОБА_1 має подвійне громадянство, а саме громадянство Великої Британії, що підтверджується копією його паспорту НОМЕР_1 від 18.07.2011 року, та громадянство України, що підтверджується відповіддю Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 30.11.2018 року та Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 16.11.2018 року.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

З тексту рішення відділу у справах та сім`ї Верховного Суду Англії та Уельсу від 07 березня 2017 року встановлено, що рішенням від 09 лютого 2017 року було визначено, що батько має право бачитися з дитиною у вихідні через два тижні з 12 години п`ятниці до 9 години понеділка, та раз у два тижні у середу з 12 години до 9 години четверга. Обидві сторони були присутні в судовому засіданні та були представлені адвокатами. В ході цих засідань батько звернувся з проханням прийняти рішення щодо проживання дитини з обома батьками. Доповідь про опіку над дитиною була зареєстрована 5 грудня 2016 року, згідно з якою дитина повинна мешкати із матір`ю, а батько може часто забирати дитину з ночівлею. Остаточні рішення щодо цих судових розглядів були прийняті 16 та 17 березня 2017 року.

03 березня 2017 року батько звернувся з проханням щодо опіки та негайного повернення дитини до цієї юрисдикції згідно власної компетенції Суду. Батько також бажає отримати коментарі щодо постійного проживання дитини та протиправного вивозу дитини з Англії та Уельсу.

Вказаним рішенням відділу у справах та сім`ї Верховного Суду Англії та Уельсу від 07 березня 2017 року було прийнято «скасувати рішення щодо проживання дитини, було прийнято окреме рішення щодо паспорту; дозволено адвокатам батька надсилати листи на електронну пошту матері та дозволити надсилати матері сповіщення за межами юрисдикції Англії та Уельсу; дозволено надіслати матері (затверджений) проект копії цього рішення у першій інстанції; доручено поліції Гартфордширу оприлюднити адвокатам батька свої листування по електронній пошті з матір`ю для подальшої передачі матері та суду. Адвокати батька мають вручити це рішення поліції Гартфордширу; Дозволити поліції Гартфордширу негайно звернутися до суду для внесення змін або скасування цього рішення; Дозволити батьку подати та вручити заяву до 16:00 14 березня 2017 року для інформування Суду щодо обставин неправомірного вивозу дитини 17 лютого 2017 року; засідання з цієї справи має відбутись о 10:30 20 березня 2017 року у відділі у справах сім`ї Верховного Суду Англії та Уельсу, Лондон, WC2A 2LL, яке з попередньої оцінки, триватиме одну годину. Суд має винести остаточні рішення щодо цієї справи; мати зобов`язана з`явитися на слухання, вказане в попередньому пункті; дозволити батькові надати це рішення та будь-які подальші документи, що стосуються цих розглядів, до головних органів влади Англії та України, включаючи будь-які суди в Україні, а також будь-яким адвокатам в Україні, які мають відношення до справ щодо дитини, як це рекомендується».

20 березня 2017 року рішенням відділу у справах та сім`ї Верховного Суду Англії та Уельсу у справі № FD17P00119 WD16P00808 було розглянуто попередження для ОСОБА_3. Даним рішенням було «дозволено адвокатам батька надсилати листи на електронну пошту матері: ІНФОРМАЦІЯ_3 та дозволено надсилати матері сповіщення за межами юрисдикції Англії та Уельсу; дозволено надіслати матері (затверджений) проект копії цього Рішення в першу чергу; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться під опікою Верховного суду Англії та Уельсу (в межах Сполученого Королівства) до прийняття подальшого рішення; Мати ОСОБА_3 повинна повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Англії та Уельсу (на територію Сполученого Королівства) до 11:59 27 березня 2017 року». Це питання буде передане для подальшого розгляду судді, вповноваженому розглядати термінові заяви Верховного суду, Королівський суд, Стренд, Лондон WC2A 2LL, (на підставі підтвердження секретаря з дотриманням Правил), на засіданні 12 квітня 2017 року о 10:30, яке, з попередньої оцінки, триватиме 1 годину. Сторони повинні з`явитися за годину до слухання; Мати зобов`язана з`явитися на слухання, вказане в параграфі 14 цього Рішення; Справи у відношенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Сімейному суді м. Ватфорд (WD16P00808) залишаються відкриті до прийняття подальшого рішення; До параграфів 12, 13 та 15 цього Рішення передбачаються попередження про кримінальну відповідальність; Дозволено батькові надавати це Рішення та будь-які подальші документи, що стосуються цих розглядів, до головних органів влади Англії та України, включаючи будь-які суди в Україні, а також будь-яким адвокатам в Україні, які мають відношення до справ щодо дитини, якщо це рекомендується».

До матеріалів клопотання долучено повідомлення адвокатів «Сандху Енд Шах» від 14 вересня 2018 року, в якому вказано, що цим повідомленням підтверджено, що 09.03.2017 року о 14:34 направлено пані ОСОБА_3 електронного листа, в якому повідомлено її про те, що їй потрібно з`явитися на засідання у Верховному суді Англії та Уельсу 20 березня 2017 року. Верховний суд Англії та Уельсу дозволив вручати повідомлення по електронній пошті, оскільки місце знаходження пані ОСОБА_3 невідоме, і листування по електронній пошті є єдиним методом зв`язку з нею.

Як вбачаєтеся з матеріалів справи, вказаний лист-повідомлення був направлений 09.03.2017 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно повідомлення адвокатів «Сандху Енд Шах» від 14 вересня 2018 року вбачається, що даним повідомленням підтверджено, що 22.03.2017 року о 12:46 ця фірма вручила пані ОСОБА_3 рішення Високого суду Англії та Уельсу від 20 березня 2017 року. Додано копію супровідного листа, який направлено пані ОСОБА_3 разом із рішенням Високого суду Англії та Уельсу. Цей електронний лист був направлений на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на адресу: ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки відомі ці дві адреси електронної пошти пані ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з малолітньою дочкою ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівськї сільської ради від 08.11.2018 року № 4212.

ОСОБА_3 з 16 листопада 2017 року працює в ТОВ «Інститут Гіалуаль» на посаді лікаря-дерматовенеролога. За місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою з місця роботи.

Слід зазначити, що відносини між сторонами регулюються нормами Глави 1 Розділу ІХ ЦПК України, Законом України «Про міжнародне приватне право», Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» рішення іноземних судів (судів іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні відповідно до міжнародних договорів України, цього та інших законів України, якщо визнання та виконання таких рішень передбачено міжнародними договорами України або за принципом взаємності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Узагальнення ВССУ про практику застосування судами під час розгляду цивільних справ Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, юрисдикція справ про повернення дітей до країни постійного місця проживання є альтернативною: судовою, адміністративною і змішаною. Особа, яка звертається із заявою, на власний розсуд обирає форму захисту свого права. Судова юрисдикція реалізується особою шляхом подання позову. Адміністративна юрисдикція передбачає можливість звернення особи із заявою до Центрального органу (частина перша статті 8 Конвенції), який діє у межах наданої Конвенцією компетенції (стаття 7 Конвенції). Змішана юрисдикція полягає у тому, що особа може звернутися із заявою до Центрального органу, який потім звертається з позовом до суду.

Як роз`яснено в п. 5 Узагальнення в Україні Центральним органом з виконання передбачених Гаазькою конвенцією функцій, а також співробітництва з компетентними органами за кордоном визначено Міністерство юстиції України, яке діє безпосередньо або через територіальні управління юстиції (Головні управління юстиції в областях, Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі). Функції та механізм взаємодії залучених до виконання Конвенції органів влади визначається Порядком виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 952 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2010 року № 795).

В Україні справи про повернення дитини до іноземної держави розглядаються виключно судами в позовному провадженні у порядку, визначеному ЦПК (п. 6 Узагальнення).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснено, що в разі, коли держава, про виконання рішення якої надійшло клопотання, не є учасницею договору, суди України не розглядають цього клопотання і відмовляють у його прийнятті, а якщо справу було заведено - закривають провадження у справі, крім випадків, коли арбітражні рішення відповідно до застережень України до Нью-Йоркської Конвенції виконуються на умовах взаємності.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Даним рішенням Королівського Суду Англії та Уельсу від 20 березня 2017 року у справі № FD17P00119 WD16P00808, було розглянуто попередження для ОСОБА_3 . В даному рішенні було вказано: «Мати ОСОБА_3 , повинна повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Англії та Уельсу (на територію Сполученого Королівства) до 11:59 27 березня 2017 року». Це питання буде передане для подальшого розгляду судді, вповноваженому розглядати термінові заяви Верховного суду, Королівський суд, Стренд, Лондон WC2A 2LL, (на підставі підтвердження секретаря з дотриманням Правил), на засіданні 12 квітня 2017 року о 10:30, яке, з попередньої оцінки, триватиме 1 годину».

Дослідивши письмові матеріали клопотання, суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 у клопотанні вимоги про повернення малолітньої ОСОБА_2 (громадянку Великої Британії - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання в Англії: АДРЕСА_2; у випадку невиконання рішення у добровільному порядку, зобов`язати ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , передати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , мають розглядатись виключно в позовному провадженні, а не в порядку розгляду клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню.

Крім того, слід зазначити, що між Україною та Сполученим Королівством Великобританії та Північної Ірландії відсутній міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, який би регулював питання визнання та виконання іноземного судового рішення.

Ч. Ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до п.п. 3-5 ч. 3 ст. 466 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додається документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Як роз`яснено в п. 15. постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з`ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших поданих сторонами доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Положеннями ст. 468 ЦПК України визначені підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 468 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, заявник громадянин Великої Британії ОСОБА_1 і його представник не надали суду належних доказів того, що ОСОБА_3 була належним чином і вчасно повідомлена про розгляд справи, як того вимагає п. 2 ч. 2 ст. 468 ЦПК України. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_3 , стосовно якої постановлено рішення іноземного суду 20 березня 2017 року, належним чином і вчасно повідомлена була про розгляд справи.

Оцінивши та дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання громадянина Великої Британії ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Королівського Суду Англії та Уельсу від 20 березня 2017 року, що підлягає примусовому виконанню на території України, слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 9 Конституції України, ч. ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ч. 1 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», п. п. 4, 12, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», ст. ст. 76-81, 462-469 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання громадянина Великої Британії ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Королівського Суду Англії та Уельсу від 20 березня 2017 року, що підлягає примусовому виконанню на території України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня винесення ухвали.

Суддя Л.М. Ковальчук