Дата документу 29.03.2019 Справа № 310/4386/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/4386/18 Головуючий у 1-й інстанції: Дністрян О.М.
Провадження № 22-ц/807/915/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради про скасування рахунку за травень 2018 року та зобов'язання провести перерахування,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до КП «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради про скасування рахунку за травень 2018 р. та зобов'язання провести перерахування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2016 року вона є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1, та отримує від відповідача послуги з водо-

постачання та водовідведення згідно з договором № 2096046 від 16.01.2017 р., за яким спо-

живання на одну прописану особу становить 55 куб. м води згідно діючого тарифу.

Згідно з п. 4 договору наявний єдиний засіб обліку води за цією адресою: лічильник УВК 25 № 17550 (з датою останньої повірки 02.10.12р.), який працював справно по травень 2018р., а точкою розподілу у будинку садибного типу є місце підключення відповідної інженерної мережі будинку до мережі виконавця. З 18 квітня 2017р. після ремонту та заміни на вимогу відповідача труби по вул. Міцкевича, нею за власний кошт було розроблено робочий проект підключення та встановлення загального лічильника на два домогосподарства - на місці врізки в мережу, розташоване на відстані 35 метрів від її домоволодіння. Неодноразові контрольні перевірки з боку відповідача упродовж року та рахунки підтверджували правильність обліку спожитої води.

01.05.2018р. нею було виявлено, що її особистий лічильник не реагує на рух води, тому після вихідних та святкових днів вона 04.05.2018р. звернулася до абонентського відділу відповідача. 05.05.2018р. працівники відповідача обстежили і склали акт про зупинку лічильника та його розпломбування, вказавши на необхідність його заміни. 06.05.2018р. за власний рахунок вона придбала та встановила новий лічильник, а 07.05.2018 р. абонентська служба записала її на його опломбування на 31.05.2018р.

Через тиждень їй зателефонувала контролер водоканалу та повідомила, що різниця

зафіксованих показів загального лічильника на два домогосподарства порівняно з попере-

дньо знятими показами та показами в акті від 05.05.2018р. складає майже 600 куб. м, які їй необхідно оплатити, оскільки саме її лічильник (буд. № 52) зупинився, а лічильник сусіда (буд. № 50) працював без зупинки.

14.05.2018р. старший контролер відповідача заявила їй, що оскільки стався витік води, а її лічильник зупинився, то вона зобов»язана буде оплатити суму, що відповідає зазначеному обсягу витоку води. Після цього вона була на особистому прийомі у директора відповідача - ОСОБА_5, зверталася з письмовою заявою з проханням розібратися, але 08.06.2018р. їй було пред'явлено до оплати рахунок від 31.05.2018р. на суму 9 233,30 грн. за споживання у період з 20.04.2018р. по 05.05.2018р. води у обсягу 597,500 куб. у термін до 20 червня. Проте такий обсяг води не могла використати за вказаний період, оскільки перебувала за кордоном з 19 по 28 квітня 2018р., та за її відсутності ніхто в домогосподарстві не проживав. 12.06.2018р. вона звернулася до відповідача з претензією про скасування цього рахунку на суму 9233,30 грн., яка залишилась без реагування.

Вказувала, що своїми діями відповідач порушує її права як споживача, виставляючи необґрунтований рахунок, який сплачувати немає підстав. Посилаючись на вказані обставини, просила суд скасувати рахунок за № НОМЕР_1 за травень 2008 року по її особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_1 на суму 9233,30 грн., а також зобов'язати відповідача провести перерахування суми водоспоживання абонентської плати за встановленими нормами споживання згідно умов договору з часу зупинки лічильника до встановлення та опломбування лічильника, тобто з 20 квітня по 31 травня 2018 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту встановлення судом обставин у цій справі, що призвело до її неправильно вирішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Вказувала, що суд взагалі не досліджував природу виставленого рахунку, а лише вказав, що він не є нормативним актом та не створює правових наслідків, в той час як цей рахунок став підставою для виставлення їй відповідачем претензій щодо його сплати та прийняття судом судового наказу про безспірне стягнення зазначеної в рахунку суми.

КП «Бердянськводоканал», отримавши копію апеляційної скарги 25.01.2018р., відзиву на неї до апеляційного суду не спрямувало, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями

відноситься до категорії малозначних.

Судом встановлено, що 16 січня 2017 року між Комунальним підприємством «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради та ОСОБА_3 укладений договір № 2096046 про надання послуг з водопостачання та водовідведення (а.с. 6-7).

Об'єктом водопостачання є належний позивачу на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1.

05 травня 2018 року працівниками КП «Бердянськводоканал» БМР в присутності ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, при обстеженні було встановлено, що індивідуальний водомір СВК № 17550 не реагує на розхід води, показання 0175,3 м. куб., показання загального водоміру - 00702 м куб., показання лічильника сусіда - 00516 м куб. (а.с. 30).

ОСОБА_3 у зв»язку із вказаними обставинами відповідачем 31.05.2018р. було пред'явлено до оплати рахунок від 31.05.2018р. на суму 9 233,30 грн. за споживання у період з 20.04.2018р. по 05.05.2018р. води у обсягу 597,500 куб. у термін до 20 червня.

Позивач ОСОБА_3 у позові ставила питання про скасування вказаного рахунку та зобов»язання відповідача провести перерахування суми водоспоживання абонентської плати за встановленими нормами споживання згідно умов договору з часу зупинення лічильника до встановлення та опломбування лічильника, тобто з 20 квітня по 31 травня 2018р.

Наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Відповідно до п. 3.1 вищезазначених Правил, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Встановивши вказані обставини, суд визнав позов необґрунтованим, зазначивши, що чинним законодавством у якості способу захисту цивільних прав не передбачено скасування рахунку за спожиту воду та прийняті стоки, сам факт нарахування об'ємів водоспоживання та складання рахунку за спожиту воду та прийняті стоки за травень 2018 року, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, є внутрішніми документами відповідача і не належать до актів у розумінні ст. 16 ЦК України. Вони не є обов'язковими до виконання ненормативними актами, а лише фіксують факт виникнення заборгованості, яке само по собі не встановлює для позивача будь-яких обов'язків, окрім пропозиції споживачеві сплатити нараховані збитки.

Суд вказував, що певних обов'язків на позивача рахунок безпосередньо не покладає, а відтак не порушує її права та інтереси. Такий розрахунок може бути визнаний в якості належного та допустимого доказу лише при розгляді іншого спору, зокрема, позову КП «Бердянськводоканал» БМР про стягнення матеріальних збитків, викликаних порушенням споживачем, при вирішенні якого суд зобов'язаний дати оцінку цим письмовим документам.

З приводу позовної вимоги про зобов»язання здійснити перерахунок, суд вказував, що необхідною умовою для зобов'язання КП «Бердянськводоканал» БМР провести з 20 квітня по 31 травня 2018 року перерахування суми водоспоживання абонентської плати за встановленими нормами споживання згідно умов договору з часу зупинки лічильника до встановлення та опломбування лічильника, є визнання неправомірними дій відповідача в частині нарахування заборгованості, однак з такою вимогою позивач до суду не звертався, рішення щодо визнання дій КП «Бердянськводоканал» БМР неправомірними не приймалось, в зв'язку з чим вимоги щодо зобов'язання КП «Бердянськводоканал» БМР провести відповідний перерахунок є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вказані висновки, суд вважав, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 є передчасними, факт порушення її права в цій частині не доведений, а обраний нею спосіб захисту не відповідає вимогам ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що суд визнав, що виставлений їй відповідачем рахунок за травень 2018р. не несене для неї будь-яких правових наслідків, але цей висновок є помилковим, оскільки на теперішній час на підставі цього рахунку відповідач почав направляти їй претензії щодо його сплати, звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена судом. А вимога про перерахунок виставленої плати за начебто спожиту нею воду у об»ємі 597,500 куб. м за період з 20 квітня по 31 травня на суму 9 233,3 грн. саме і пов»язана з неправомірним нарахування такого обсягу споживання води.

Перевіривши вказані доводи, колегія визнає їх частково обґрунтованими з огляду на наступні обставини.

За матеріалами справи вбачається, що будинок позивача за адресою АДРЕСА_1 підключений до міських мереж водопостачання.

Сусідній будинок за адресою АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_6, також підключений до цієї ж міської мережі водопостачання.

Обидва домоволодіння мають один ввід до міської мережі водопостачання, на якому встановлено загальний водомір, а також встановлені індивідуальні водоміри у кожному домоволодінні.

З моменту встановлення загального водоміру - 25 квітня 2017р. нарахування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 плати за послуги водопостачання здійснюються за даними індивідуальних водомірів з урахуванням даних загального водоміру, тобто у разі розбіжностей між загальним об»ємом водоспоживання та даними індивідуальних водомірів, різниця розподілється між обома споживачами в рівних частках.

Про вказані обставини зазначається відповідачем у відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 ( а.с. 21-22).

Показання індивідуальних водомірів позивача та ОСОБА_6 щомісяця фіксувались працівниками відповідача в «Маршрутних листах», а показання загального водоміру фіксувались в «Маршрутному листі «Загальний водомір».

У відзиві на позов ОСОБА_3 відповідачем зазначається, що за даними вказаних маршрутних листів встановлено було, що позивач 07.11.2017р. передала покази свого індивідуального водоміру, які склали 175 куб. м, та які не змінились станом на 05.05.2018р. - на час обстеження індивідуального водоміру позивача.

З цього відповідач зробив висновок, що індивідуальний лічильник позивача вийшов з ладу ще у листопаді 2017р. Встановивши, що на 05.05.218р. покази загального водоміру склали 704 куб. м, а попередні його покази становили 104,500 куб. м, відповідач різницю між ними у розмірі 597,500 куб. м виставив до сплати позивачу, та сума вартості такого обсягу води склала 9233,3 грн.

Позивач просила в позові скасувати цей рахунок № НОМЕР_1 від 31.05.2018р. та зобов'язати відповідача провести перерахунок виставленої в ньому суми.

Якщо з висновком суду про те, що сам по собі рахунок не є тим актом ненормативного характеру, наявність якого створює будь-які порушення прав або інтересів для особи, якій він адресований, колегія погоджується, та визнає правильним посилання суду на неможливість в такому разі його скасування, то з відмовою судом в решті вимог позивача щодо зобов»язання здійснити перерахунок виставленої до сплати суми за цим рахунком, колегія погодитись не може.

Так, суд вказував, що без визнання дій працівників водоканалу неправомірними щодо нарахування такої заборгованості позивачу, неможливо задовольнити і цю вимогу про перерахування цієї заборгованості.

Але суд при цьому не зважив на те, що підставами для такої вимоги наразі і було посилання позивача на неправомірність її нарахування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово зверталась з цього питання до працівників водоканалу, як усно, так і письмово, але її звернення залишились без належного реагування. Саме невирішення її вимог відповідачем у добровільному порядку і стало підставою для звернення з цим позовом до суду, в якому вона наголошувала, що не могла спожити такий обсяг води за вказаний період часу, витіку у мережі водопостачання її домоволодінні встановлено не було. Додатково на те, що неправомірність дій відповідача була підставою для вимог про здійснення перерахунку, свідчить зміст позовної заяви, у якій позивач посилалась наразі на ст. 13 ЦК України.

Отже, суд помилково вважав, що підстав для задоволення другої вимоги позивача по суті не мається.

Апеляційний суд вище вже зазначив про обставини, за яких відбувалось встановлення спожитого обсягу води кожним із власників домоволодінь, приєднаних до одного вводу у міських мережах водопостачання, а також фіксація показів водомірів - загального та індивідуальних.

З матеріалів справи видно, що загальний водомір має № 51, лічильник на домоволодіння ОСОБА_3 до переустановки нового у травні 2018р. мав № 17550, лічильник на домоволодінні ОСОБА_6 - № 08100267 ( а.с. 14).

З співставлення відомостей у наданих відповідачем «Маршрутних листах» вбачається, що станом на 16.02.2018р. покази загального водоміра № 51 становлять 97,5 куб. м, покази водоміра № 17550 - 178 куб. м, покази водоміра № 08100267 - 518 куб. м; станом на 06.03.2018р. покази загального водоміра - 104,5 куб. м, покази водоміра № 17550 - 179 куб. м, покази водоміра № 08100267 - 523 куб. м. Тобто за місяць загалом двома домоволодіннями було спожито 6 кубів води, ОСОБА_3 - 1 куб води, ОСОБА_6 - 5 кубів води.

Знятими показами водомірів 19.04.2018р. встановлено, що: загальний водомір зафіксував - 93 куба води (менше на 11,5 кубів за попередній показник), водомір № 17550 - 178 куб. м (менше на 1 куб), водомір № 08100267 - 517 куб. м ( менше на 6 кубів). Тобто порівняно з березневими показниками всі водоміри показали менше значення спожитого обсягу води, яке було в мінусі до попереднього показника, що свідчить про те, що збій стався не тільки у лічильнику ОСОБА_3, а у всіх лічильниках, покази яких стали меншими, ніж у попередньому місяці, зокрема, і у загальному водомірі.

Вбачається, що відповідач не розібрався у такій ситуації та виставив споживачам за квітень 2018р. обсяги споживання «0».

04.05.2018р. ОСОБА_3 звернулась до водоканалу з питання збою у її водомірі, та працівниками водоканалу 05.05.2018р. при обстеженні зафіксовані наступні покази всіх трьох водомірів: загального водоміра № 51 - 516 куб. м, водоміра № 17550 - зафіксовано зупинку, покази водоміра № 08100267 - 516 кубів.

Позивачу рекомендовано придбати новий водомір, яка 06.05.2018р. його придбала, встановила та звернулась із заявою 07.05.2018р. про опломбування, яке було призначено їй на 31.05.2018р.

16 травня 2018р. знову відбулось зняття показів водомірів, які становили на цю дату: загального водоміра № 51 - 702 куба води, покази водоміра № 08100267 - 516

кубів, водомір позивача не враховувався як неопломбований.

Між тим, відповідач, не встановлюючи причину таких даних водомірів, коли у квітні вони були меншими за березень, зокрема, загального водоміру на 11,5 кубів, а через два ти-

жні загальний водомір зафіксував споживання 423 кубів, а ще через два тижні споживання 186 кубів води, коли таких значень за весь період ведення маршрутних листів у цих домоволодіннях не відбувалось, а, скориставшись зверненням саме ОСОБА_3 04.05.2018р. з питання збою у її водомірі, виставив їй до сплати весь значний обсяг води у розмірі 597,500 кубів, визначивши його як різницю у показах загального водоміру.

Це значення в розрахунку № НОМЕР_1 від 31.05.2018р. відповідач визначив як різницю між попередніми показами загального лічильника № 51 за 06.03.2018р - 104,500 та визначеними станом на 16.05.2018р. у обсязі 702 куба, що становить 597,500 кубів на суму 9233,30 грн.

Проте, при цьому відповідач взагалі не розкинув ніякого обсягу на другого споживача ОСОБА_6 за цей період, не зважив на те, що 19.04.2018р. всі лічильники дали збій, виходячи з їх показань у «Маршрутних листах», та не встановив ніякого факту витіку води у домоволодінні позивача.

З усіх інших доказів у справі, зокрема, з «Маршрутних листів», виставлених позивачу рахунків вбачається, що протягом періоду наявності водомірів ОСОБА_3 не споживала великої кількості води, максимальне значення якого станом на момент збою у її лічильнику було 2 куба води за місяць.

Відповідач у відзиві зазначив, що з 17.11.2017р. лічильник позивача зупинився, але це не відповідає даним «Маршрутних листів», з яких вбачається, що до 19.04.2018р. вона стабільно споживала 1 куб води.

За вказаних обставин, колегія вважає слушними доводи ОСОБА_3, яка посиланням на такі обставини фактично і оспорює неправомірність таких дій відповідача, висуваючи їх як підстави для здійснення перерахунку визначеної їй до сплати суми у розмірі 9223,30 грн. за 597,5 кубів води, які вона не могла спожити за місяць та ніколи не споживала такого обсягу.

Зважаючи на те, що на підставі цього рахунку позивачу спрямовуються неодноразові письмові вимоги погасити цю суму, на його підставі видано судовий наказ, колегія вважає, що право позивача є порушеним та підлягає захисту шляхом зобов»язання відповідача здійснити їй перерахунок платні за спожиту воду за період квітень-травень 2018р.

Але колегія зазначає, що не може зобов»язувати здійснити перерахунок певним шляхом, визначеним позивачем, оскільки для цієї ситуації існує певний порядок нарахування у таких випадках.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає частково обґрунтованою апеляційну скаргу ОСОБА_3, у зв»язку з чим у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суду в частині відмови в позові про покладення обов»язку на відповідача здійснити перерахунок позивачу по оплаті водоспоживання за квітень-травень 2018р.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 391-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 листопада 2018 року у цій справі скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про покладення обов»язку з перерахунку плати за воду.

Позов ОСОБА_3 в цій частині задовольнити частково.

Зобов»язати Комунальне підприємство «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради здійснити ОСОБА_3 перерахунок суми платежу за спожиту воду та прийняті стоки за період з 20 квітня по 31 травня 2018р.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 29 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: