Справа № 308/6253/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ЮРОЧКО А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/6253/16-ц за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури Д. Кириленка в інтересах держави до Ужгородської міської ради Закарпатської області та ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішень, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення територіальній громаді, за апеляційною скаргою керівника Ужгородської місцевої прокуратури Д. Кириленка на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2019 року, повний текст якої складено 18 березня 2019 року, головуючий суддя Деметрадзе Т.Р., -

встановив:

17.06.2016 керівник Ужгородської місцевої прокуратури Д. Кириленко звернувся в інтересах держави до суду із зазначеним позовом до Ужгородської міської ради і ОСОБА_1 мотивуючи наступним.

Ужгородською місцевою прокуратурою в ході вивчення стану дотримання вимог земельного законодавства щодо порядку набуття громадянами права користування земельними ділянками комунальної власності встановлено, що рішенням 20-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради від 19.12.2013 № 1169 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» гр-ці ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0040 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням 21-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради від 17.04.2014 № 1281 гр-ці ОСОБА_1 затверджено відповідний проект землеустрою та передано в оренду земельну ділянку. На виконання цього рішення Департамент міського господарства Ужгородської міської ради уклав із ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки.

Вказані рішення міської ради суперечать вимогам закону.

Так, відповідно до Генерального плану м. Ужгорода спірна земельна ділянка належала до земель багатоквартирної забудови, тому прийняття міською радою рішень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про затвердження цього проекту і передання земельної ділянки в оренду суперечать правилам щодо забудови територій і визначення та зміни цільового використання земельних ділянок, в тому числі, щодо виду використання, встановленим ст.ст. 12, 20, 21, 124 ЗК України, ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Крім того, на час прийняття зазначених рішень квартири багатоквартирного будинку, розташованого на земельній ділянці, перебували в приватній власності, тому належна до будинку земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність чи надаватися в користування об`єднанню власників квартир у будинку (ст. 42 ЗК України). Передача землі з числа прибудинкової території у власність окремим громадянам законом не передбачена.

Був порушений і порядок оформлення прав на орендовану земельну ділянку, позаяк відповідний проект землеустрою не містить доказів погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

Вимоги до договору оренди землі встановлені Законом України «Про оренду землі», істотними умовами договору є умови щодо збереження об`єкта оренди, щодо передачі його в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки (ст. 15). Ці умови в договорі оренди відсутні, що є підставою для визнання договору недійсним.

Оскільки порядок надання в оренду земельної ділянки не був дотриманий Ужгородською міською радою, волевиявлення територіальної громади щодо укладання договору не може вважатися належно здійсненим.

Прокурором встановлено, що Ужгородська міськрада неналежним чином здійснює захист інтересів територіальної громади м. Ужгорода, крім цього, в системі органів державної влади відсутній орган, уповноважений на оскарження рішень органів місцевого самоврядування. Тому прокурор відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України є самостійним позивачем в інтересах держави у справі.

Посилаючись на ці обставини, на наведені вище норми закону, на ст. 152 ЗК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, на інші норми законодавства щодо порядку оформлення прав на землю, оскарження рішень органу місцевого самоврядування, захист права власності територіальної громади на землю та правочинів, позивач просив:

визнати незаконними та скасувати:

пункт 1.6. рішення 20-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради від 19.12.2013 № 1169;

пункт 1.16. рішення 21-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради від 17.04.2014 № 1281;

визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 про оренду земельної ділянки площею 0,0040 га, вартістю 108400,00 грн, що знаходиться в АДРЕСА_2 , за кадастровим номером НОМЕР_1 , та повернути її до територіальної громади м. Ужгорода.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2019 провадження в справі закрито з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України через відсутність предмета спору.

Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки 07.08.2018 був укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, за яким ділянка перейшла у власність ОСОБА_1 , то строк договору оренди земельної ділянки вичерпався, договір припинився, а предмет спору відсутній.

Позивач керівник Ужгородської місцевої прокуратури Д. Кириленко ухвалу суду оскаржив, вважає її постановленою з порушенням вимог закону.

Так, правовий акт індивідуальної дії, що суперечить вимогам закону і порушує цивільні права або інтереси територіальної громади, може бути скасований у судовому порядку. Тому рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки в користування після його реалізації підлягає оскарженню в судовому порядку.

В силу вимог законодавства щодо правочину як юридичного факту, що породжує цивільні права та обов`язки, та щодо визнання правочину недійсним, інститут недійсності правочину має на меті повне скасування його саме як юридичного факту та повернення до стану, що існував до його вчинення. Недійсний правочин тягне й недійсність породженого ним зобов`язання.

Розірвання договору, виконаного сторонами, не позбавляє їх права звернутися з позовом про визнання такого договору недійсним, так само, не перешкоджає пред`явленню відповідного позову й закінчення строку дії оспорюваного правочину.

Позивач просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: прокурора Андрейчик А.М., яка апеляцію підтримала, представників відповідачів Ужгородської міської ради Белякова А.І. та ОСОБА_1 адвоката Бойка Б.Б., які скаргу не визнали, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням 20-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради від 19.12.2013 № 1169 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» гр-ці ОСОБА_1 надано відповідний дозвіл щодо земельної ділянки площею 0,0040 га, призначеної для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Рішенням 21-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради від 17.04.2014 № 1281 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» гр-ці ОСОБА_1 затверджено відповідний проект щодо земельної ділянки площею 0,0040 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , призначеної для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться в АДРЕСА_2 , та надано ділянку в оренду на три роки (до 11.04.2017) (а.с. 11).

18.06.2014 територіальна громада м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради, від імені якої діяв Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, уклала з ОСОБА_1 договір оренди землі № 1730, відповідно до якого в оренду на строк до 11.04.2017 була надана земельна ділянка площею 0,0040 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 14-19). До цього договору додатковими угодами від 28.01.2016 і від 23.03.2015 були внесені зміни щодо нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та орендної плати (а.с. 12, 13). Додатковою угодою від 09.11.2017 до договору були внесені зміни щодо нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, орендної плати, інші зміни щодо умов оренди землі, а також було продовжено строк дії договору до 09.11.2018 (а.с. 118-119).

Керівник Ужгородської місцевої прокуратури Д. Кириленко оспорив законність указаних рішень Ужгородської міської ради та договору оренди землі з наведених ним у позовній заяві підстав, пред`явив в інтересах держави позов до Ужгородської міської ради і ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішень, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення територіальній громаді і просив визнати незаконними та скасувати: пункт 1.6. рішення 20-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради від 19.12.2013 № 1169; пункт 1.16. рішення 21-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради від 17.04.2014 № 1281; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 про оренду земельної ділянки площею 0,0040 га, вартістю 108400,00 грн, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 1-9).

07.08.2018 Ужгородська міська рада і ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, що був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. за реєстровим № 1424, відповідно до якого на підставі рішення 24-ї сесії Ужгородської міської ради 7-го скликання від 10.07.2018 № 1170 «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» міська рада продала ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,004 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 103-104). Право власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку зареєстровано 07.08.2018 (а.с. 105).

Пункт 1.6. договору купівлі-продажу вказує на те, що на момент укладення договору використання земельної ділянки здійснюється покупцем на підставі договору оренди землі № 1730, укладеного сторонами 18.06.2014 (зі змінами та доповненнями) строком дії до 09.11.2018, що припиняють свою дію у зв`язку з укладенням цього договору.

Договір оренди землі припиняється в разі поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря (ст. 31 ч. 1 Закону України «Про оренду землі»), цьому відповідає зміст п. 34 договору, згідно з яким договір оренди землі припиняється в разі придбання орендарем земельної ділянки у власність.

Положення ст. 9 Закону України «Про оренду землі» передбачають переважне право орендаря на отримання орендованої земельної ділянки у власність у разі її продажу.

Отже, ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку, яку раніше орендувала, шляхом її викупу, а факт оренди земельної ділянки слугував істотною підставою для придбання земельної ділянки.

Дійшовши висновку про необхідність закриття провадження в справі, суд першої інстанції вірно констатував факт припинення договору оренди, водночас залишив поза увагою, що наявність цього договору уможливила придбання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки. Тобто, в контексті спору, предметом якого за правовою позицією позивача є встановлення незаконності вибуття земельної ділянки з володіння територіальної громади м. Ужгорода та повернення земельної ділянки територіальній громаді, а підставами є неправомірні дії органу місцевого самоврядування, позивач вправі вимагати оцінки законності оспорених рішень і договору оренди землі. Обставини щодо подальшого цивільного обороту земельної ділянки не є перешкодою для такої оцінки.

Окрім цього, встановивши факт припинення договору оренди землі, визнання недійсним якого було лише однією з вимог позову, та навівши відповідні мотиви саме щодо цієї обставини, суд закрив провадження в справі в цілому, за всіма позовними вимогами. Ухвала суду від 18.03.2019 про закриття провадження в справі не містить обґрунтування щодо необхідності закриття провадження й за іншими, окрім визнання договору оренди землі недійсним, вимогами, тим часом для висновку про відсутність відповідного предмета спору належних підстав наразі немає, а пред`явлені позивачем вимоги є взаємопов`язаними.

Таким чином, закривши провадження в справі через відсутність предмета спору (ст. 255 ч. 1 п. 2 ЦПК України), суд першої інстанції не врахував обставин справи, підстав і предмета позову, сукупності та пов`язаності пред`явлених вимог і ухвалив необґрунтоване, помилкове процесуальне рішення, яке не відповідає вимогам ст.ст. 89, 260, 263 ЦПК України щодо його законності.

Відтак, на підставі ст. 379 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п.п. 1, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Ужгородської місцевої прокуратури Д. Кириленка задовольнити, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2019 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 10 липня 2019 року.

Судді