КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/9955/18 Головуючий у І інстанції Чех Н.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Журби С.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

у липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в розмірі 400 грн. щомісячно.

З часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів витрати на утримання дітей значно зросли, збільшився прожитковий мінімум на утримання неповнолітніх дітей, в зв`язку з чим просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та встановити аліменти в розмірі 2000 грн. на місяць на кожну дитину, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти у розмірі по 1100 грн. на кожну дитину, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до повноліття дітей.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не навів підстав, передбачених статтею 192 СК України для збільшення розміру аліментів, та не врахував, що матеріальний стан відповідача не змінився. Судом також не надано оцінки доводам відповідача про те, що він не має можливості брати участь у вихованні спільних дітей по вині позивача, яка не виконує рішення суду щодо встановлених годин зустрічей з дітьми.

Позивачка ОСОБА_2 не скористався своїм правом, передбаченим положеннями статті 360 ЦПК України, на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засіданні по розгляду апеляційної скарги позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи вимоги ч. 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала можливим розглядати справу за відсутності нез`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог зазначила, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення на дітей аліментів збільшився розмір прожиткового мінімуму на утримання неповнолітніх дітей, а також мінімальний розмір аліментів на одну дитину, передбачений ст. 182 СК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту призначення аліментів значно підвищився рівень інфляції, збільшилися ціни на продукти харчування, лікування, житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не відповідають матеріалам справи.

Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі мають двох спільних дітей - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання обох дітей по 800 грн. щомісяця, починаючи з 24 квітня 2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, потім по 400 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7-9).

Діти проживають разом з матір`ю, що підтверджується розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №155 від 22 березня 2016 року (а.с.6).

Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, законодавцем передбачено, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину чи розміру прожиткового мінімуму, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК Українита частини першоїстатті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК Українисубсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Таким чином, визначаючи як підставу для збільшення розміру аліментів підвищення рівня інфляції, збільшення цін на продукти харчування, лікування, житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції не тільки неправильно застосував норми статті 192 СК України, але і вийшов за межі заявлених вимог.

Матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих зміну матеріального становища відповідача чи наявність будь-яких інших обставин, які згідно з положеннями статті 192 СК України можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Суддя - доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Приходько К.П.

Журба С.О.