Єдиний унікальний номер 741/1413/18
Провадження № 2/741/197/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 20 березня 2019 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю.

та позивача,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Мринської об`єднаної територіальною громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 . Вона (позивач) є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом. ОСОБА_4 перед смертю хворів, після ампутації ноги потребував постійного стороннього догляду, не міг сам проживати в с. Мрин Носівського району Чернігівської області, а тому вона (позивач) забрала його на постійне проживання до свого помешкання в м. Київ, доглядала за ним, займалася його лікуванням, купувала необхідні ліки. Після смерті ОСОБА_4 , який помер в м. Києві, вона (позивач) займалася його похованням та поминальними обрядами, зберігає у себе всі його документи, користується спадковим будинком, речами домашнього вжитку, на теперішній час проживає у будинку, підтримує його у належному стані, проводить поточні ремонти, оформила на своє ім`я право власності на земельну ділянку, на якій розташований спадковий будинок. Нотаріус відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, подали до суду зави, в яких зазначили, що позов ОСОБА_1 визнають повністю і не заперечують проти його задоволення, просили розгляд справи проводити без їх участі.

У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , розгляд справи проводити без участі їх представника.

Суд проводить підготовче засідання у відсутності відповідачів та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачі визнали позов.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дали показання про те, що вони добре знають позивача та її батьків. ОСОБА_1 перед смертю свого батька ОСОБА_4 забрала його на постійне проживання в м. Київ, до смерті його доглядала у зв`язку із тим, що він хворів, йому було ампутовано ногу, а тому він потребував постійного стороннього догляду. Після смерті батька ОСОБА_1 здійснила поховання та всі поминальні обряди, стала доглядати за спадковим будинком та присадибною земельною ділянкою, на даний час проживає у цьому будинку.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У судовому засіданні встановлено, що 11 березня 1991 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів в рівних частинах ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , що підтверджується його копією (а.с. 26).

Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 29 жовтня 2018 року (а.с. 69), а тому спадкоємство після його смерті здійснюється за цим заповітом.

У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа до майна померлого ОСОБА_4 не заводилася, що підтверджується повідомленнями Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 6025/01-17 від 11 жовтня 2018 року (а.с. 61) та Носівської районної державної нотаріальної контори № 1472/01-16 від 29 жовтня 2018 року (а.с. 67).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований один в АДРЕСА_1 , але до дня смерті фактично проживав разом з ОСОБА_1 в м. Києві, оскільки хворів та після ампутації ноги потребував постійного стороннього догляду, який здійснювала ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 займалася його похованням та поминальними обрядами, зберігає у себе всі його документи, користується спадковим будинком та речами домашнього вжитку, що підтверджується довідкою виконкому Мринської сільської ради № 573/03-04 від 5 червня 2018 року (а.с. 11), поясненнями позивача та показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6

Таким чином, ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення даного факту має для ОСОБА_1 юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_1 позбавлена можливості в іншому порядку встановити зазначений факт.

За таких обставин позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла його дочка - ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом від 11 березня 1991 року. Інші спадкоємці ОСОБА_4 за цим заповітом спадщину не прийняли та на неї не претендують, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК УРСР якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

Таким чином, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 успадкувала в цілому житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок у зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 79/02-31 від 5 лютого 2018 року (а.с. 20).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 був збудований у 1962 році, що підтверджується записом у технічному паспорті на житловий будинок (а.с. 18).

Абзацом 2 п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, встановлено, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року кожна сільська рада вела погосподарські книги. В загальній частині особового рахунку записувались прізвище, ім`я, по-батькові голови сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку.

Іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості на той час діючим законодавством передбачена не була, за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування.

Правові норми нового ЦК України 2003 року, які регулюють набуття права власності на нерухоме майно, не поширюються на дані відносини, оскільки закон не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи (ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України).

З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

З довідки виконкому Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1041/3-14 від 18 вересня 2017 року (а.с. 10) вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 згідно записів погосподарської книги № 5 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , належав ОСОБА_4 .

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 за життя набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що на спадковий житловий будинок виготовлена технічна документація (а.с. 14-18).

У судовому засіданні встановлено, що по обліку КП «Носівське БТІ» станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 не зареєстровано, що підтверджується довідкою № 235 від 14 вересня 2017 року (а.с. 19).

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Ураховуючи те, що відповідачі не вчинили жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 120, 123, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 69,9 кв. м, житловою площею 28,4 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв