ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/480/19Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/691/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/480/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 травня 2019 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст рішення складений 15 травня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням у розмірі 18000 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 листопада 2018 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі щомісячно до досягнення позивачем 23 років або до закінчення навчання. Однак, він продовжує навчання у Тернопільському національному економічному університеті на факультеті комп`ютерних інформаційних технологій на денній формі навчання, здобуваючи ступінь магістра, відповідно до договору №118872 про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом та фізичною особою від 09 серпня 2018 року, а тому несе додаткові витрати пов`язані із здобуттям повної вищої освіти. Його майновий стан не дозволяє самостійно здійснювати оплату за навчання. При цьому вказує, що відповідач ОСОБА_2 участі у додаткових витратах на нього як сина не здійснює, незважаючи на те, що є достатньо забезпеченим, щоб приймати участь у додаткових витратах за його навчання, що підтверджується купівлею відповідачем нерухомого майна. Оплата за надання освітніх послуг позивача складає 27200 гривень.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 травня 2019 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 травня 2019 року по справі №607/480/19, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції посилається на те, що відповідач немає достатнього матеріального забезпечення, що підтверджується фактом перебування на обліку із безробіття у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості, ставши на облік після отримання копії позовної заяви з метою уникнення сплати додаткових витрат.

Даним фактом ОСОБА_2 намагається уникнути сплати додаткових витрат, оскільки став на облік як безробітний у період судових процесів, пов`язаних із стягненням аліментів.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначив, що не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що фактом перебування його на обліку, як безробітного у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості він навмисно намагається уникнути сплати додаткових витрат. Дані твердження є безпідставними та необґрунтованими, а тому це лише суб`єктивні, оціночні судження позивача, оскільки останній під час розгляду справи у суді першої інстанції не надав жодних доказів на підтвердження такого факту.

Вважає, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 травня 2019 року є повністю законним, так як було вірно встановлено, що відносини щодо утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання регулюються Главою 16 СК України "Обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина та його виконання" та зокрема ст. 199 СК України, а не ст. 185 СК України, на яку посилається в апеляційній скарзі апелянт.

Норми закону, які наводить апелянт в обґрунтування своїх вимог не можуть бути застосовані в даній ситуації, оскільки вони регулюють участь у додаткових витратах на дитину, а ОСОБА_1 є повнолітньою особою.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частина 1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 квітня 2018 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду 14 листопада 2017 року і до 30 червня 2018 року, дати завершення навчання за держзамовленням на факультеті комп`ютерних інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету.

Як вбачається із копії договору №118872 від 09 серпня 2018 року, укладеного між Тернопільським національним економічним університетом та замовником ОСОБА_3 для одержувача ОСОБА_1 , про надання освітньої послуг, останній навчається на факультеті комп`ютерних інформаційних технологій за спеціальністю «Комп`ютерні науки» на денній платній формі навчання, освітній ступінь/освітньо-кваліфікаційний рівень магістр, строком навчання з 01 вересня 2018 року по 31 грудня 2019 року. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 27200 гривень. Вартість одного місяця - 1700 гривень (а.с.5).

Згідно долучених до матеріалів справи копій квитанцій до прибуткового касових ордерів №3747 від 14 серпня 2018 року та №370 від 05 лютого 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 оплатила по 9000 гривень відповідно до угоди №118872 за вартість навчання сина ОСОБА_1 (а.с.6, 23)

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 листопада 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та ухвалено стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 31 серпня 2018 року до 11 вересня 2019 року, дати досягнення 23 років або до закінчення навчання (а.с.27-28).

Із довідки №1055, виданої 04 жовтня 2018 року Тернопільським міськрайонним центром зайнятості, вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний з 21 вересня 2018 року. (а.с.31)

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 08 жовтня 2014 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м (а.с.10).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, як на підставу свого позову, вказує на те, що у зв`язку із продовженням навчання він несе додаткові витрати, пов`язані із здобуттям ним повної вищої освіти, які він вважає додатковими витратами в розумінні положень ст. 185 СК України, що підлягають стягненню із відповідача.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю у розвитку дитини за наявності у неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року (справа № 622/373/16-ц; провадження № 61-1717 св 18).

Відтак, правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, передбачені ст. 185 СК України, не можуть бути розповсюджені на відносини між повнолітньою дитиною та її батьками.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, в даному випадку обов`язок доказування того що, повнолітній син в зв`язку з продовженням навчання потребує матеріально допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, лежить саме на особі, яка звертається з позовом.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином досліджених доказів, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення з відповідача додаткових витрат, пов`язаних з навчанням позивача, оскільки вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, передбачені статтею 185 ЦК України, можуть бути пред`явлені лише до досягнення дитиною повноліття, та не поширюються на правовідносини, які виникають між батьками та повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання.

Суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про те, що з відповідача уже стягуються витрати пов`язані із навчанням сина у спосіб стягнення з нього аліментів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи, які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 4 липня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак