КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Штойки Людмили Романівни, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,-

у с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойки Л.Р. щодо складання та підписання розрахунку його заборгованості зі сплати аліментів вих. № 19320 від 02 квітня 2019 року; зобов`язати головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойку Л.Р. скласти новий розрахунок його заборгованості за виконавчим листом № 2-422/2011 від 11 жовтня 2011 року, виданий Котовським міськрайонним судом Одеської області від 18 лютого 2011 року у відповідності до ч. 1 ст. 195 СК України.

Зазначав, що головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойкою Л.Р. на його вимогу був складений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вих. № 19320 від 02 квітня 2019 року, який був одержаний ним 08 квітня 2019 року. Указаний розрахунок складений в межах виконавчого провадження № 51541638, відкритого на виконання рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2011 року та ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2011 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до нього про стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_5 , у розмірі ј частини від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 21 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Розрахунок складений згідно з даними органів статистики щодо середньомісячної заробітної плати по місту Києву.

Уважає дії державного виконавця по складанню розрахунку протиправними та незаконними, а розрахунок такий, що підлягає скасуванню, оскільки здійснено виходячи з середньомісячної заробітної плати у певному місці мешкання, проте як ним державному виконавцю був наданий Договір № 1 про створення літературного твору від 02 травня 2018 року строком дії до 30.12.2021 року, відповідно до якого він одержує дохід в розмірі 2 000, 00 гр. на місяць. Договір був задекларований у фіскальній службі Солом`янського району м. Києва, що підтверджується відповідною податковою декларацією про майновий стан і доходи, яка була одержана фіскальною службою 17 січня 2019 року. Отже, з травня 2018 року він щомісячно почав одержувати дохід в розмірі 2 000, 00 грн..

Про вказане він повідомив виконавчу службу, у зв`язку з чим державний виконавець повинен був здійснювати розрахунок аліментів з травня місяця, виходячи з одержаного ним доходу, а не з середньомісячної заробітної плати по м. Києву. Також зазначає, що державним виконавцем були порушенні норми чинного законодавства, оскільки наданий йому розрахунок заборгованості відображає заборгованість лише з березня 2018 року і не містить суми заборгованості, починаючи з того періоду, з якого вона виникла, що порушує його право на отримання інформації щодо суми заборгованості в повному обсязі та унеможливлює його право на оскарження такої заборгованості.

Ухвалою Соломянського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року скаргу заявника було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги. Уважає, що підставами для скасування ухвали суду першої інстанції є невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, судом неповно з`ясовано обставини справи. Зазначає, що договір №1 укладено боржником виключно для ухилення від сплати аліментів, оскільки укладений з найкращим другом заявника, та без наміру створення правових наслідків, які обумовленні цим договором. Указаний правочин є недійсним та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Сторонами при підписанні вказаного договору не було дотримано загальних вимог Цивільного законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину та вказаний договір не може бути підставою для скасування розрахунку заборгованості державним виконавцем. При постановленні ухвали судом не було враховано, що сам заявник указує в своїй скарзі про те, що з травня 2019 року щомісячно почав одержувати дохід в розмірі 2000 грн. на місяць, що виходить за межі розрахунку заборгованості здійсненого державним виконавцем та не є підставою для скасування розрахунку, на що суд першої інстанції увагу не звернув.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2011 року з заявника стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 (ОСОБА_1) на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 21 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

02 квітня 2019 року головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойкою Л.Р. на вимогу заявника був складений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого станом на 01 березня 2018 року заборгованість становить 79 788, 83 грн..

При визначенні розміру заборгованості враховувалася середня заробітна плата працівника для цієї місцевості (а.с.5,13).

02 травня 2018 року між заявником та ОСОБА_6 був укладений Договір про створення літературного твору, згідно з яким заявник одержує дохід в розмірі 2 000, 00 гр. щомісячно, починаючи з моменту підписання договору і до 30 грудня 2021 року.

Отримана сума доходів заявника за 2018 рік також підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи.

Супровідними листами від 08 лютого 2019 року та 22 лютого 2019 року з доданим до них Договором про створення літературного твору та довідкою про подану декларацію заявником було повідомлено державну виконавчу службу про наявність у нього доходів у розмірі 2 000. 00 гр. на місяць(а.с. 7 - 12 ).

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Статтею 447 ЦПК України, визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". З розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що він був визначений державним виконавцем з порушенням ст.70 Закону, а саме: з суми середньомісячного заробітку без утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Проте суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає установленим обставинам справи та вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном ( ч. 1). Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості ( ч. 2).

Установлено, що на вимогу ОСОБА_2 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Штойкою Л.В., на виконанні якої перебуває виконавчий лист № 2-422/2011 від 11 жовтня 2011 року, виданий Котовським міськрайонним судом Одеської області від 18 лютого 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина, ОСОБА_5 , у розмірі ј частини від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 21 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №51541638 від 02.02.2019 року.

Відповідно до вказаного розрахунку заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.03.2018 року склала 79 788 грн. 83 коп., а за період з 01.03.2018 року по березень 2019 року - 94 070,33 грн. ( з урахуванням боргу станом на 01.03.2018 року)(а.с.5).

Як убачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №51541638 від 02.02.2019 року, заборгованість по сплаті аліментів, розраховувалась державним виконавцем, виходячи з із середньої заробітної плати працівника по місту Києву.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

ОСОБА_2 зазначає, що розрахунок заборгованості відображає заборгованість лише з березня 2018 року і не містить суми заборгованості, починаючи з того періоду, з якого вона виникла, що порушує його право на отримання інформації щодо суми заборгованості в повному обсязі та унеможливлює його право на оскарження такої заборгованості, унаслідок чого такі дії суб`єкта оскарження є неправомірними.

Зазначаючи про вказане, заявник суду першої інстанції будь-яких доказів того, що він до березня 2018 року мав будь-яке офіційне місце роботи та/або будь-який інший вид доходу чи сплачував аліменти у будь-якому розмірі не надав, унаслідок чого його доводи щодо неправомірності дій державного виконавця у частині обчислення суми заборгованості станом на 01.03.2018 року в розмірі 79 788,83 грн. є безпідставними.

При цьому, під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, представником заявника, було надано копії квитанцій про те, що ОСОБА_2 з березня 2018 року по грудень 2018 року було сплачено 9,000 грн. аліментів ( з березня 2018 року по липень 2018 року - по 300,00 грн. щомісячно; з серпня 2018 року по грудень 2018 року по 1500,00 грн. щомісячно), та 09.03.2018 року, 14.05.2018 року, 10.07.2018 року, 02.08.2018 року по 200,00 грн. боргу за виконавчим листом №2-422/2011 від 11.10.2011 року, що разом складає 800,00 грн.. З січня 2019 по березень 2019 року сплачено за вказані місяці по 1500,00 грн., що разом складає 4 500,00 грн..

За період з квітня 2019 року по вересень 2019 року, тобто за період який не увійшов до оспорюваного розрахунку заборгованості по аліментам, Коловоротним сплачувались аліменти по 1 500,00 грн. щомісячно, а всього за вказаний період 9 000,00 грн..

У 2019 році ОСОБА_2 сплачено боргу за виконавчим листом №2-422/2011 від 11.10.2011 року: 21.01.- 10 000,00 грн.; 14.02. - 3 000,00 грн.; 20.03. - 3 000,00 грн.; 01.04. - 10 000,00 грн.; 23.04. - 10 000,00 грн.; 07.05. - 10 000,00 грн.; 07.05. - 10 000,00 грн.; 08.05. - 10 000,00 грн.; 10.05 - 10 000,00 грн.; 14.05. - 10 000,00 грн.; 14.05. - 10 000,00 грн.; 04.09 - 5 000,00 грн., що разом складає 101 000,00 грн..

Указане свідчить про те, що ОСОБА_2 погодився з сумою заборгованості, визначеною суб`єктом оскарження станом на 01.03.2018 року.

Крім того, звертаючись з даною скаргою до суду, ОСОБА_2 зазначав, що 02.05.2018 року ним з ОСОБА_6 укладено Договір № 1 про створення літературного твору строком дії до 30.12.2021 року, відповідно до якого він одержує дохід у розмірі 2000,00 грн. на місяць, а тому розрахунок аліментів повинен здійснюватись саме з вказаної суми, а не з середньомісячної заробітної плати по місту Києву.

Так, на підтвердження того, що з травня 2018 року він мав щомісячний дохід у розмірі 2000,00 грн., ОСОБА_2 надав копію Договору № 1 про створення літературного твору, відповідно до умов якого ОСОБА_6 (Замовник) передає ОСОБА_2 (Виконавець) Сюжет, а останній зобов`язується на підставі оригінального сюжету, зазначеного у розділі 1, переданого Замовником, створити літературний твір - роман під назвою «Діти Сонця» ( п.п. 2.1. п. 2 Договору).

Замовник зобов`язується передати Виконавцеві примірник Твору до «30» грудня 2021 року ( п.п.3.1. п.3 Договору). Передача Твору Виконавцеві оформлюється Актом приймання-передачі Твору ( п.п. 3.2. п. 3 Договору).

Відповідно до п.п. 5.1.1 п. 5 Договору, Виконавець зобов`язується надати Замовнику оригінал (примірник) Твору не пізніше «01» грудня 2022 року.

Оплата за виконувану роботу здійснюється щомісячно та складає 2000 гривень 00 копійок на місяць. Оплата здійснюється у готівковій формі ( п.п. 6.1.,6.2. п. 5 Договору.

Також надано заявником копію податкової декларації ОСОБА_2 за звітний період - 2018 рік, згідно з якою 17.01.2019 року ОСОБА_2 задекларовано дохід за 2018 рік у сумі 16 000,00 грн. ( інші доходи, у томі числі: написання книжки), з яких сплачено податок на доходи фізичних осіб - 2 880,00 грн. та військовий збір - 240,00 грн. ( а.с.7).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи надані заявником докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів ОСОБА_2 щодо незаконності нарахування державним виконавцем аліментів з середньомісячної заробітної плати по місту Києву, а не відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України з ј частки його доходу, який з травня 2018 року складає 2000,00 грн..

За змістом ст. 180 СК України обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У даній справі, боржник ОСОБА_2 , обізнаний про наявність судового рішення щодо стягнення з нього аліментів у розмірі ј частки від усіх видів його доходу, також обізнаний про відкриття виконавчого провадження Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві та свій обов`язок щодо сплати аліментів.

Зі скарги ОСОБА_2 убачається, що ще з травня 2018 року в нього з`явився щомісячний дохід у розмірі 2 000,00 грн., унаслідок чого заборгованість з аліментів, які повинні сплачуватись не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, повинна обчислюватись з урахуванням ј частки від указаної суми ( тобто близько 500,00 грн.), зважаючи на необхідність сплати з доходу податків.

Разом з тим, незважаючи на вказане, ОСОБА_2 до державного виконавця з інформацією про наявність у нього з травня 2018 року щомісячного доходу в розмірі 2000,00 грн. на підставі Договору №1 про створення літературного твору від 02.05.2018 року, звернувся лише 08.02.2019 року ( а.с. 11).

При цьому, як убачається із Договору № 1 про створення літературного твору, наданого заявником, то деякі його умови суперечать один одному та самому договору, а саме: відповідно до п.п.3.1. п. 3 Замовник зобов`язується передати Виконавцеві примірник Твору до «30» грудня 2021 року, тобто ОСОБА_6 зобов`язується передати ОСОБА_2 примірник Твору, при тому, що згідно із п.п. 5.1.1 п. 5 Договору, Виконавець зобов`язується надати Замовнику оригінал (примірник) Твору не пізніше «01» грудня 2022 року.

Розділ 10 не містить реквізитів ( номер телефону, електронну адресу) Замовника, хоча відповідно до п.п. 9.4. вони повинні бути там зазначені.

П.п. 6.2. Договору, оплата здійснюється у готівковій формі.

Будь-яких письмових доказів того, що ОСОБА_6 щомісячно здійснював ОСОБА_2 оплату відповідно до умов договору, заявником не надано.

При цьому слід зазначити, що вказаний тип правочину є цивільно-правовим договором, укладається між фізичними особами, його реєстрація чинним законодавством будь-яким державним органом не передбачена.

За вказаних обставин у їх сукупності, суд апеляційної інстанції критично оцінює копію Договору № 1 про створення літературного твору від 02.05.2018 року, унаслідок чого не бере його до уваги.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що річний дохід заявника за 2018 рік з вирахуванням податку та військового збору склав 12, 880 грн., з яких він сплатив 9 000,00 грн. аліментів з березня по грудень 2018 року та боргу за аліментами в загальному розмірі 800,00 грн., про що вказано вище.

Тобто з залишку суми, якою є 3080,00 грн., заявник за вісім місяців життя повинен був утримати себе ( їжа, одяг, оплата житлово-комунальних послуг, проїзд, медичні послуги ).

На думку колегії суддів, указане свідчить про те, що величина вказаних фактичних необхідних для існування будь-якої людини витрат, вочевидь не може відповідати наданому заявником розміру його доходу, зважаючи ще й на те, що за період з січня 2019 року по 04 вересня 2019 року ним фактично здійснено погашення боргу на загальну суму 101 000,00 грн.. При цьому тільки в травні 2019 року відбулось погашення заборгованості на загальну суму 60 000,00 грн., а в січні 2019 року на 10 000,00 грн., хоча про те, що в нього з`явилось інше джерело доходу, ні ж те, про яке він зазначає, заявник не вказує.

Зважаючи на викладене, є всі підстави вважати, що надаючи копію Договору № 1 про створення літературного твору від 02.05.2018 року та декларуючи отримання доходу з нього, ОСОБА_2 , приховуючи дійсні доходи, переслідував мету не допустити нарахування заборгованості зі сплати аліментів у відповідності до ч. 2 ст. 195 СК України і такі умисні дії боржника необхідно оцінити як недобросовісні, спрямовані на порушення прав дитини на належне утримання від батька.

Проте на вказане суд першої інстанції уваги не звернув та належним чином не оцінив надані заявником докази на підтвердження своєї позиції, що призвело до неправильного вирішення справи, унаслідок чого ухвалу суду неможна визнати законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню зі стягненням з заявника на користь заінтересованої особи, сплачений нею судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням сплаченої комісії.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Штойки Людмили Романівни, заінтересована особа: ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 389,20 грн..

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук