Справа № 274/1698/17
Провадження № 2/0274/249/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.19 р. м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В.,(далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю: Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області (орган опіки та піклування), про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви від 19.04.2018 р. (а.с. 67-70), просить надати дозвіл на виїзд дитини - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон, а саме - в країни Європи (Країни Шенгенської зони), країни Південної (Латинської) Америки (в тому числі Федеративну Республіку Бразилія) та в Республіку Ізраїль в період з 19.04.2018 р. по 31.12.2019 р., без супроводу та без нотаріально посвідченого на це клопотання, а також без згоди батька ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що в період з 21.08.2010 р. по 17.12.2015 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний син залишився проживати з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка в повній мірі піклується про сина та бажає надати сину все найкраще, вона має можливість возити сина за кордон на екскурсійні поїздки, оздоровлення, тощо. Однак, відповідач ігнорує її прохання щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Так, їй було запропоновано декілька туристичних турів, на вигідних для неї умовах, та позивачка придбала три туристичних тури. В серпні 2017 р. позивачка разом з сином планувала відвідати з туристичним візитом Республіку Ізраїль (період з 15.08.2017 р. по 25.08.2017 р.), в кінці грудня 2017 р. планувала відвідати Королівство Іспанія (період з 10.12.2017 р. по 22.12.2017 р.) та в квітні 2018 р. планувала з сином відвідати Федеративну Республіку Бразилія (період з 08.04.2018 р. по 18.04.2018 р.). Відповідач категорично відмовляє від надання дозволів для виїзду сина за кордон.

Від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява від 09.07.2019 р. про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 136).

ОСОБА_2 про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак в судове засідання не з`явився. Разом з тим, у судових засіданнях відповідач зазначав, що не заперечує проти виїзду дитини за межі України, лише просить, щоб позивачка чітко вказала країну та проміжок часу протягом якого бажає виїхати за кордон.

Відповідно до вимог ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Судом з`ясовано, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.12.2015 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, та зазначене рішення набрало законної сили 28.12.2015 р. (а.с. 14).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками дитини - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

У висновку від 08.06.2018 р. № 02-8/1095 Бердичівська районна державна адміністрація Житомирської області зазначила, вважати неможливим виїзд дитини - ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 за межі України без згоди батька ОСОБА_2 . Рекомендувати батькам оздоровити дитину на території України та виконувати рішення Бердичівського міськрайонного суду від 31.03.2017 р. щодо визначення способів участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина, проведення спільного відпочинку батька та дитини в літній період, в тому числі санаторно-курортних закладах та інших місцях оздоровлення (а.с. 85).

У своїй позовній заяві, ОСОБА_1 зазначає, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до положень статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною п`ятою ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З того часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим за змістом положень статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила) установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі -батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітк про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України.

3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб;

4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України.

За змістом наведених норм законодавства такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням початку й закінчення часового проміжку перебування у відповідній державі.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач, у позовній заяві не конкретизувала, в які часові проміжки дитині необхідно виїхати за межі України, фактично зазначила лише, що надати дозвіл на виїзд дитини - в країни Європи (Країни Шенгенської зони), країни Південної (Латинської) Америки (в тому числі Федеративну Республіку Бразилія) та в Республіку Ізраїль в період з 19.04.2018 р. по 31.12.2019 р.

Також позивачем не надано будь-якого належного доказу, який би підтверджував, що дитина - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із нею, а суд позбавлений права самостійно збирати докази.

Крім цього, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за кордон на певні періоди, а також доказів ухилення відповідача від утримання та виховання дитини.

Отже, надання такого дозволу на виїзд без визначення його початку й закінчення, а також країни перебування без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька відповідно до нормативних актів, які регулюють дане питання є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Надання дозволу на вказаний позивачкою період, тобто до досягнення дитиною повноліття, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди батька порушить його право на участь у вихованні дитини, позбавить можливості знати про місцезнаходження сина, умови проживання та інші обставини стосовно нього, що є неприпустимим.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про відмову у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Керуючись статтями 258, 259 та 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , дані про РНОКПП у матеріалах справи відсутні).

Суддя О.В. Замега