Постанова

Іменем України

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 607/17598/14-ц

провадження № 61-44309св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерного товариства «УкрСиббанк»,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2018 року у складі судді Ромазан В. В. та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Шевчук Г. М., Ходоровського М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року публічне акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що внаслідок невиконання умов кредитного договору укладеного між банком та ОСОБА_1 й забезпеченого порукою ОСОБА_2 , станом на 13 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 47 580,22 швейцарських франків, що еквівалентно 644 129,33 грн.

У березні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з зустрічним позовом про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного, іпотечного договорів та договору поруки.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що істотна умова кредитного договору (порядок погашення кредиту) не відповідає вимогам Генеральної ліцензії банку на право здійснення валютних операцій та вимогам Інструкції про касові операції в банках України; поточний рахунок, використання якого надавало банку право на видачу кредиту в іноземній валюті, відкритий не був, оскільки умови про його обов`язкове відкриття в договорі немає, а порядок договірного списання відсутній, що суперечить вимогам законодавства у сфері валютного регулювання в Україні та правилам здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою.

Тому кредитний договір, як такий що неможливо виконати у встановлений законом спосіб, вважає неукладеним.

Також, у зв`язку з відсутністю в переліку дозволених у додатку до письмового дозволу Національного банку України на право здійснення валютних операцій такої операції, як видача кредитів в іноземній валюті фізичним особам, та відсутністю у позивача індивідуальної ліцензії для видачі кредитів у валюті, вважає недійсним, як такий, що вчинений внаслідок обману пункт кредитного договору щодо погашення кредиту, і як наслідок - кредитний договір у цілому з підстав неможливості його виконання.

Вважає, що її було введено в оману щодо права банку на проведення операцій з готівковою іноземною валютою, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та є підставою для визнання договору недійсним. Оскільки недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, просила визнати недійсними договори іпотеки та поруки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2018 року первісний позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 17 травня 2007 року № 0 у розмірі 47 580,22 швейцарських франків, що еквівалентно 644 129,33 грн, та 3 654,00 грн сплаченого судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем факту неналежного виконання своїх зобов`язань за договором ОСОБА_1 та наявності правових підстав для стягнення з неї заборгованості, що утворилася, а також із відсутності підстав для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням поруки.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив із недоведеності обставин, які є предметом позову та їх підстав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року за апеляційними скаргами ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2018 року скасовано в частині вимог ПАТ «Укрсиббанк» до поручителя ОСОБА_2 та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 17 травня 2007 року у розмірі 45 444,21 швейцарських франків, що еквівалентно 615 212,54 грн.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2018 року в частині стягнення судових витрат змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 1 991,06 грн судових витрат, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» - 1 662,94 грн судових витрат.

У решті судове рішення залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що висновки місцевого суду щодо припинення поруки й відсутності правових підстав для стягнення коштів з поручителя ОСОБА_2 не відповідають встановленим у справі обставинам та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Встановивши, що порука припинилася лише відносно частини платежів на суму 2 136, 01 швейцарських франків, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 є солідарним боржником на суму 45 444,21 швейцарських франків, що еквівалентно 615 212,54 грн.

У решті апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_1 (боржник) звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову ПАТ «УкрСиббанк».

ОСОБА_2 судові рішення судів попередніх інстанцій не оскаржує.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, суди не врахували висновок судово-економічної експертизи від 21 липня 2017 року № 24, що є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки при укладанні кредитного договору вона сподівалась, що повертатиме банку 257 453,86 грн - еквівалент суми позики 62 154,00 швейцарських франків, а можливе здорожчання швейцарського франка не вплине на її платоспроможність, оскільки курс франка чітко зафіксований у договорі.

Також, суди не звернули увагу на відсутність у банківської установи індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, а письмовий дозвіл не включає в перелік операцій, на здійснення яких він видавався, такого пункту, як здійснення валютних операцій (видача кредитів у іноземній валюті).

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ПАТ «УкрСиббанк» подало відзив, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін як таку, що ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного, іпотечного договорів та договору поруки.

Вищезазначену справу витребувано з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Зупинено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2018 року та постанови апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 07 травня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0 відповідно умов якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник - прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 62 154 швейцарських франки, що за курсом Національного банку України на дату укладення договору в національній валюті становить 257 453,86 грн, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі.

Кредит видано для придбання квартири на АДРЕСА_1 шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника.

На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 17 травня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

18 травня 2007 року на підставі заяви ОСОБА_1 про видачу готівки, меморіального валютного ордера та заяви ОСОБА_1 про продаж іноземної валюти або банківських металів (відповідно до якої остання доручила уповноваженому банку продати кошти в іноземній валюті на суму 62 154 швейцарських франки та перерахувати гривневий еквівалент проданої іноземної валюти на рахунок № НОМЕР_1 ) банк надав їй кредитні кошти у сумі 62 154 швейцарських франки, що на час їх видачі складало еквівалент 256 259,20 грн.

Інформацію щодо операцій з продажу безготівкового швейцарського франка за гривню АКІБ «УкрСиббанк» 18 травня 2007 року було відображено у відповідній формі № 520.

Банківська ліцензія на здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» АКІБ «УкрСиббанк» була видана Національним Банком України 28 жовтня 1991 року, а письмовий дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частини четвертої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» був отриманий 19 листопада 2002 року.

09 вересня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» направив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимоги № 30-11/16131 та №30-11/16130 про погашення простроченої заборгованості протягом тридцяти одного календарного дня з дати одержання повідомлення у розмірі 1 997,49 швейцарських франків - прострочена заборгованість по тілу кредиту та 21 66,64 швейцарських франків - прострочена заборгованість за процентами та повідомив, що у випадку неусунення порушень банк вимагатиме сплатити заборгованість суми кредиту у повному обсязі, що становить 46 508,53 швейцарських франки

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такий правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

За частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Встановивши, що умови кредитного договору банківською установою виконано в повному обсязі шляхом надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 62 154 швейцарських франки, що на час укладення договору становило еквівалент 256 259,20 грн, а останньою допущено неналежне виконання зобов`язань за договором, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з неї заборгованості в сумі 47 580 швейцарських франків, еквівалент 644 129,33 грн.

При укладенні кредитного договору сторонами було додержано усіх вимог, передбачених ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», за змістом оспорюваного правочину сторонами досягнуто всіх істотних умов обов`язкових для даного виду договору, при його підписанні позивач погодилася з умовами та не заперечувала проти надання кредиту у валюті кредитування для придбання квартири, тому суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували.

Згідно з положеннями статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Доводи скарги про те, що суди не врахували висновок судово-економічної експертизи від 21 липня 2017 року № 24, колегія відхиляє, оскільки висновок експертизи є лише одним із доказів і суди надали йому належну оцінку в сукупності з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2018 року у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та постанови апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2018 року у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2018 року та постанови апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук