ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/287/13-ц

Провадження № 22-ц/818/1966/19

Категорія: інші

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року у складі судді Майстренко О.М.

по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «АРІЕС», що діє як управитель активів Публічного акціонерного товариства «Земельний банк» про поновлення строку пред`явлення до примусового виконання та видачу виконавчого листа у цивільній справі №643/287/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Земельний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 08.11.2013 року задоволено позов ПАТ «Земельний банк», вирішено стягнути на позичальника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 234222,9 грн. та судові витрати.

Рішення набрало законної сили, але до цього часу не виконане навіть частково, ні добровільно, ні примусово.

03.05.2018 ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС», що діє як управитель активів ПАТ «Земельний банк» звернулося до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення до примусового виконання та видачу виконавчого листа у цивільній справі за позовом ТОВ «земельний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №70/07-К від 17.08.2007 в сумі 234 222,90грн, а також судовий збір в сумі 2 342,23грн.

В обґрунтування заяви посилалося на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.11.2013, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.12.2013 позов ПАТ «Земельний банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Земельний банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 234 222,90грн.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28.03.2017 року в задоволенні заяви ТОВ «Юридична фірма АРІЕС» про заміну сторони відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 27.03.2018 року задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС», скасовано ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28.03.2017 та замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «Земельний банк» на ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС».

Заявник вказує, що виконавче провадження по даній справі не було відкрито, виконавчі листи не видавались і заява про їх видачу не була подана раніше, оскільки до моменту прийняття Апеляційним судом Харківської області постанови від 27.03.2017 року про заміну сторони у виконавчому провадженні ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» не мало права на отримання виконавчих документів по справі та відповідно була відсутня можливість здійснювати ці та інші необхідні дії, спрямовані на виконання рішення Московського районного суду м.Харкова від 08.11.2013 року. У зв`язку з чим заявник звернувся до суду з вказаною заявою.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року заяву ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС», що діє як управитель активів ПАТ «Земельний банк» про поновлення строку пред`явлення до примусового виконання та видачу виконавчого лита задоволено.

Суд постановив: видати виконавчі листи з поновленими строками на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.11.2013 року.

Визнати поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Поновити ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС», що діє як управитель активів ПАТ «Земельний банк» строки для пред`явлення виконавчого листа за позовною заявою ПАТ «Земельний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №70/07-К від 17.08.2007 в сумі 234 222,90грн, а також судовий збір в сумі 2 342,23грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» про видачу виконавчих листів та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» не має права на отримання виконавчого листа, а також пред`явлення його до виконання, оскільки строки, зазначені у ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-Х1V (чинного на момент винесення ухвали апеляційного суду), встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку. Відтак, вважає, що оскільки ухвала Апеляційного суду Харківської області від 23.12.2013 набрала законної сили в день її проголошення, то з урахуванням положень чинного на той час законодавства виконавчий документ на виконання вищевказаного рішення суду міг бути пред`явлений до виконання протягом одного року, тобто до 24.12.2014. Протягом цього строку стягувач, який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання. ТОВ «Юридична компанія «Амстердам» передало активи ПАТ «Земельний банк» (разом з майновими правами за кредитним договором №70/70-К від 17.08.2007) в управління ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» на підставі тристороннього договору №42-Л про передавання в управління непроданих активів ПАТ «Земельний банк», складеного 09.02.2015 між НБУ, ТОВ «Юридична компанія «Амстердам» та ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС». Відтак, майнові права за кредитним договором №70/70-К від 17.08.2007 ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» набуло вже після спливу строку для звернення рішення суду до виконання. При цьому, як встановлено ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28.03.2017 відповідно до листа Московського ВДВС м.Харкова Головного ТУЮ в Харківській області від 13.03.2017 №14.6.-35/8606 перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження за позовом ПАТ «Земельний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на виконанні відділу не перебуває та не надходило. Разом з тим, в матеріалах справі відсутні відомості про видачу виконавчого лита, в тому числі звернення до суду з відповідною заявою про його видачу, а також дані щодо пред`явлення виконавчого лита до виконання. Отже, з 25.12.2014 ПАТ «Земельний банк» втратило право на пред`явлення виконавчого документа до виконання. Як встановлено ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Майнові права за кредитним договором №70/70-К від 17.08.2007, надані ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» за тристороннім договором №42-Л від 09.02.2015, не включали право заявника на пред`явлення виконавчого документа до виконання. Проте, зазначені доводи не були оцінені судом першої інстанції.

Вказує, що ухвалюючи рішення про задоволення заяви ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» суд першої інстанції жодним чином не мотивував поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, проігнорував аргументи відповідача та обмежився виключно посиланням на укладання тристороннього договору та норм законодавства, що визначають можливість заміни сторони у виконавчому провадженні та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, що на думку відповідача є недопустимим.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2019 року, як законну та обґрунтовану.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» - Князєв В.О. просив розглядати справу за його відсутності, зазначив, що проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній ідодатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Шатохіної ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.11.2013, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.12.2013 позов ПАТ «Земельний банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Земельний банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 234 222,90грн.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28.03.2017 року в задоволенні заяви ТОВ «Юридична фірма АРІЕС» про заміну сторони відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 27.03.2018 року задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС», скасовано ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28.03.2017 та замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «Земельний банк» на ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС».

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Метою застосування ст. 433 ЦПК України є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, так і від чинників, що не пов`язаних з людським фактором.

Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, заявник, як у заяві про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, посилався на те, що оскільки до моменту прийняття Апеляційним судом Харківської області постанови від 27.03.2017 року про заміну сторони у виконавчому провадженні ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» не мало права на отримання виконавчих документів по справі та відповідно була відсутня можливість здійснювати ці та інші необхідні дії, спрямовані на виконання рішення Московського районного суду м.Харкова від 08.11.2013 року і як наслідок пропуск строку їх пред`явлення до виконання.

За наведених обставин, заявник, як стягувач, був позбавлений можливості вчасно отримати виконавчі листи та звернути ухвалене судом рішення до виконання у визначені законом строки.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Агрокомплекс проти України» від 06 жовтня 2011 року міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від 15 жовтня 2009 року).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що ТОВ «Юридична фірма «АРІЕС» не має права на отримання виконавчого листа,з огляду на таке.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін / відступлення права вимоги/ є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Норма ст. 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме замінити сторону виконавчого провадження, а не змінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст .ст. 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

При наявності укладеного між первісним кредитором і новим кредитором Договорів відступлення права вимоги, первісні кредитори автоматично позбавилися права на будь-які дії відносно кредитних зобов`язань, права за якими відступлені, а без зміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, вчиняти інші дії згідно з законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність поважних причин пропуску річного строку, який діяв на час набрання рішенням законної сили, на невиправдане зволікання кредитора, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Оскаржене боржником судове рішення відповідає завданню та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо забезпечення ефективного захисту порушених прав кредитора та обов`язковість судового рішення, як однієї із основних засад цивільного судочинства. (ст.2 ЦПК).

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 липня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді: О.М.Хорошевський

В.Б. Яцина