ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4409/19 Справа № 205/6500/18 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного Договору №б/н від 04 квітня 2014 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 17 червня 2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 13074,59 грн.

У зв'язку з чим, АТ КБ "ПриватБанк" просив суд стягнутиз ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за Договором №б/н від 04 квітня 2014 року у розмірі 13074,59 грн. 59 та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" було відмовлено, з чим останній не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 квітня 2014 року відповідачем було подано ПАТ КБ "ПриватБанк" заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до змісту вказаної заяви, позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

В порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним станом на 17 червня 2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 13074,59 грн., де заборгованість за тілом кредиту - 3274,04 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 2712,16 грн., заборгованість за пенею- 5989,60 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 598,79 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту укладання між сторонами Договору та отримання відповідачем кредитного ліміту в розмірі 2000,00 грн., а також факту ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, так як вони не містять підпису ОСОБА_1

В своїй апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що підписавши анкету-заяву відповідач отримав кредитний ліміт встановлений на платіжну карту і підтвердив свою згоду на те, що зобов'язується самостійно знайомитись із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також із Тарифами банку на офіційному сайті позивача, що в свою чергу підтверджує факт отримання коштів відповідачем та ознайомлення його із умовами кредитування при оформленні анкети-заяви від 04 квітня 2014 року.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ "ПриватБанк" до апеляційної скарги, було надано виписки про рух коштів відповідача, зокрема, як зазначає банк щодо користування кредитними коштами, а також фотографію отримання відповідачем картки в ПриватБанку.

Водночас, апелянт зазначає, що матеріали справи містять розрахунок заборгованості із усіма його складовими, на спростування яких ОСОБА_1 не було надано жодних належним хоказів.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з огляду на настпун.

По-перше, з наданої до позову копії анкети-заяви не можливо встановити, яку саме картку було надано відповідачеві, її номер, та з яким встановленим кредитним лімітом, оскільки такий документ містить лише особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім'я по-батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв'язку, тощо.

Тобто, підписана 04 квітня 2014 року від імені відповідача ОСОБА_1 заява не містить тих істотних умов кредитного договору, з яких було б можливо встановити умови, на яких він укладався.

Так само, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відсутня позначка про видачу кредитної картки "Універсальна" або будь-якої іншої картки.

Жодна графа, яка містила б вичерпну інформацію про отримання кредитних коштів в ПриватБанку у вказаній анкеті не заповнена, що позбавляє суд можливості ідентифікувати на яких умовах та що саме було надано ОСОБА_1 (назва картки, кредитний ліміт тощо).

По-друге, слід звернути увагу, що в спірній анкеті-заяві міститься графа щодо видачі клієнту пам'ятки, тарифів і основних умов кредитування, яка не заповнена банком, що суперечить доводам апелянта про ознайомлення ОСОБА_1 з будь-якими Умовами та правилами надання банківських послуг, як при підписанні анкети-заяви так і при нарахуванні складових заборгованості.

Доказів того, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором та, що саме вищезазначені умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені умови та правила надання банківських послуг мас на увазі відповідач, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту не надано.

Щодо виписки про рух коштів та фотографії відповідача із карткою ПриватБанку, то слід звернути увагу, що виписки про рух коштів містять різні номери карток, а довідки про їх перевипуск позивачем не надано.

Так, на фото зображено в руках відповідача картку із кінцевими цифрами 3351 2757, яка відповідно до виписки по рахунку була отримана відповідачем в 2017 році.

Доказів на отримання ОСОБА_1 картки НОМЕР_1 із кредитним лімітом 2000,00 грн. і що саме ця картка була в подальшому перевипущена та отримана Позичальником, апелянтом не надано.

Щодо посилань АТ КБ "ПриватБанк" на відсутність з боку відповідача доказів на спростування розрахунку заборгованості і його складових, то такі доводи не можуть бути прийняті колегією суддів як підстава для задоволення позовних вимог, так як відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину або відсутність заперечень з боку відповідача щодо наявності заборгованості при розгляді справи не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні спору по суті про стягнення заборгованості.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова