ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/7199/18

Провадження № 22-ц/818/2578/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач: Харківська міська рада

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року у складі судді Гримайло А.М.

у цивільній справі №642/7199/18 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,-

встановив:

27.11.2018 року Харківська міська рада звернулася з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 56 596,50 грн.

Позов обґрунтовано ти, що ОСОБА_1 без достатніх правових підстав використовуються земельні ділянки площею 0,0386 га. та площею 0,0061 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на яких розташоване нерухоме майно нежитлові будівлі літ. А-1 загальною площею 361,8 кв.м. та літ. В-1 загальною площею 49,4 кв.м., які зареєстровані за ОСОБА_1 на підставі договорів дарування від 01.07.2010 року № 798 та від 01.07.2010року № 796.

Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на вказані земельні ділянки, з урахуванням ст.ст. 12, 80,83 Земельного Кодексу України, земельні ділянки площею 0,0386 га. та площею 0,0061 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 перебувають у власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідач у період з 01.09.2017 року по 31.10.2018 року не сплачувала за користування земельними ділянками плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегла у себе майно грошові кошти.

Департаментом територіальної контролю Харківської міської ради 15.08.2017 року здійснено обстеження земельних ділянок та встановлено, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку № 1 площею 0,0386 га та земельну ділянку № 2 площею 0,0061 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівль літ. А-1 загальною площею 361,8 кв.м. та літ. В-1 загальною площею 49,4 кв.м. (аптека, магазин), які знаходяться в її приватній власності.

Внаслідок використання земельних ділянок відповідачем без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від надання земельної ділянки в оренду, чим порушені права та інтереси позивача щодо неодержання грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.

Розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна позивачем розрахований за вказаний період в сумі 56596,50 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю, зменшений на розмір безпідставно зроблених відповідачем платежів за використання землі у вигляді земельного податку. Вказану суму позивач просив стягнути на їх користь з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року позовні вимоги Харківської міської ради задоволено.

Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 56 596,50 (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто шість) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради (витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що вона є власником виключнонежитлових будівель: літ. А-1 загальною площею 361,8 кв.м. з площею забудови 271,0 кв.м.( площа земельної ділянки на якій розташована нежитлова будівля) та літ. В-1 загальною площею 49,4 кв.м., з площею забудови 60,4 кв.м. ( площа земельної ділянки на якій розташована нежитлова будівля), які зареєстровані за ОСОБА_1 на підставі договорів дарування. В наслідок набуття права власності на нежитлові будівлі до неї перейшли відповідні права на земельні ділянки, на яких розташовані нежитлові будівлі та які необхідні для їх експлуатації та обслуговування, в обсязі та на умовах, які належали попередньому власнику нежитлових будівель - ОСОБА_2 .

Позовна заява не містить посилань на будь-які докази які б підтверджували право користування попереднім власником нежитлових будівель земельними ділянками площею 0,0386 га та 0,00061га, а також того, яким чином вказані земельні ділянки пов`язані з нежитловими будівлями. Позивач визначає межі земельної ділянки, виходячи з прив`язки нежитлової будівлі к паркану, проте вона є власником тільки зазначених нежитлових будівель, будь-яких інших приміщень або споруд, у тому числі паркану, у її власності не має.

Вказане повністю спростовує твердження позивача, що нею використовуються земельні ділянки саме площею 0,0386 га та 0,0061га.

Зазначає, що позивачем порушенні вимоги Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувача, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 та Порядку визначення та відшкодування територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, затверджених рішенням Харківської міської ради від 24 червня 2009 року № 130/09 ( далі - Порядок Харківської міської ради). Позивачем не доведено, що за викладеними фактами неодержання доходів від орендної плати відбулося засідання повноважної комісії та затверджувався Акт про визначення збитків відповідно до п.6.12 Порядку Харківської міської ради. У позовні заяві відсутнє обґрунтування розрахунку розміру орендної плати та застосування відповідних коефіцієнтів, не надано доказів того, що розрахунок складено Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, розглянуто та затверджено актом комісії, як це передбачено п.п.4.2,6.1,6.12,6.13 Порядку Харківської міської ради.

Крім того, належне визначення розміру орендної плати на земельні ділянки, площею 0,0386 та 0,0061га неможливо, оскільки не визначено статуси цих земельних ділянок, самі земельні ділянки не сформовані як об`єкти цивільних прав.

Відсутність укладеного між Харківською міською радою та нею договору оренди земельних ділянок виключає договірні зобов`язання, а відсутність її неправомірних дій означає відсутність цивільного правопорушення, і як наслідок виключає деліктні зобов`язання, а тому до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення ст.ст. 1212,1214 ЦК України, а тому позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 28.02.2018 року по справі № 922/1340/17, від 16.03.2018 року по справі № 922/2661/16 та від 13.06.2018 року по справі № 922/2973/17.

Також зазначає, що в період 2015-2019 роки вона самостійно перерахувала до бюджету кошти, в якості земельного податку. Одночасне стягнення і плати за землю і орендної плати, суперечить меті досягнення справедливого балансу при втручання в право мирного володіння майном.

Харківською міською радою відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч. ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що право власності на нерухоме майно, - нежитлові будівлі літ. А-1 загальною площею 361,8 кв.м. та літ. В-1 загальною площею 49,4 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договорів дарування від 01.07.2010 року № 798 та від 01.07.2010 року № 796 ( а.с. 28-29, а.с. 70-72).

Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 13.02.2017 року та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 16.02.2017 року речові права на земельні ділянки по АДРЕСА_1 не зареєстровані , договори оренди землі по вул.. Беркоса, 98 не укладені.( а.с. 30-31).

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради15.08.2018 та 21.11.2018 року здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку № 1 площею 0,0386 га та земельну ділянку № 2 площею 0,0061 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівль літ. А-1 загальною площею 361,8 кв.м. та літ. В-1 загальною площею 49,4 кв.м. (аптека, магазин), право власності які зареєстровано за ОСОБА_1 . За результатами обстеження складено акти обстеження земельної ділянки ,визначення їх меж, площ та конфігурації . Межі земельної ділянки № 1 визначені відповідно до меж паркану та зовнішніх меж нежитлової будівлі. Межі земельної ділянки № 2 визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі ( а.с.39-40 та а.с.41-46).

28.08.2017 року ОСОБА_1 зверталася з клопотанням до Харківської міської ради, в якому просила укласти договори оренди для постійного користування земельними ділянками строком на 49 років для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель ( а.с. 80-81 та 98-99).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач, правомірно володіючи майном - нежитловою будівлею, користується спірною земельною ділянкою, а оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки та не може бути постійним землекористувачем, тому, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, то єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата. Відповідач належні дії, спрямовані на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою не вчинила, з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку, протягом тривалого часу цього обов`язку відповідач не виконувала, а отже без законних підстав зберігала у себе майно - кошти за оренду землі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Тобто, відповідач правомірно володіє нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за нею на підставі договорів дарування від 01 липня 2010 року № 798 року № 796, яке знаходиться на спірних земельних ділянках. З моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею, проте речові права відповідачем на земельні ділянки не зареєстровано.

Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Безпідставне набуття ОСОБА_1 спірних земельних ділянок не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме отримання відповідачем у власність нежитлових приміщень на підставі договорів дарування, які безпосередньо пов`язані із земельними ділянками.

Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Таким чином, речові права відповідача на земельні ділянки не реєструвались, вона не набула належних прав власності або користування щодо земельних ділянок, а тому використовує земельні ділянки без достатніх правових підстав.

Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельними ділянками, на якій ці об`єкти розміщені.

При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.

Таким чином, урахувавши наведені норми матеріального права та обставин справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що правова підстава для набуття (збереження) майна - земельних ділянок , розташованих за адресою АДРЕСА_1 у відповідача відсутня, а отже у Харківської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем не доведено, що відповідачем використовуються земельні ділянки саме площею 0,0386 га та 0,0061га, з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах справи міститься постанова Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2018 року по справі № 642/4792/17 , якою залишено в силі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.04.2018 року, яким задоволено позов Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період 01.09.2014 року по 31.08.2017 року у розмірі 126 562,56 грн.( а.с. 22-26) Ухвалою Верховного Суду від 27.09.2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , задоволено клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 13.04.2018 року( а.с. 57-58).

Судовими рішеннями, які набули законної сили встановлено, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку № 1 площею 0,0386 га та земельну ділянку № АДРЕСА_1 площею 0,0061 га на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівль літ. "А-1" загальною площею 361,8 кв. м та літ. "В-1" загальною площею 49,4 кв. м (аптека, магазин), право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 Межі земельної ділянки № 1 визначені відповідно до меж паркану та зовнішніх меж нежитлової будівлі. Межі земельної ділянки № АДРЕСА_2 визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі.

Як убачається з матеріалів справи, суди, визначаючи суму, яка підлягає стягненню, правильно взяли до уваги акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації спірної земельної ділянки від 15 серпня 2017 року, договори дарування із зазначенням площі нерухомого майна, та вирахували цю суму шляхом множення вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, що використовується ОСОБА_1 , а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку із врахуванням сплачених відповідачем сум земельного податку (а. с. 115-124).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, про незаконність судового рішення не свідчать, а зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Апеляційний суд, встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 08 липня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина