Справа № 604/459/17
провадження № 2/598/23/2019
РІШЕННЯ

іменем України

"02" липня 2019 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючої судді Щербатої Г.Р.

секретарів Сливки М.М., Довбуш М.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Федірко В.С., відповідача ОСОБА_2 , представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчука О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчука Олександра Івановича про визнання недійсним договору дарування від 26.08.2010 року,

встановив:

Позивач ОСОБА_6 звернулася в судуз позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчук О.І., про визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 26.08.2010 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26 серпня 2010 року її батько ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав із своїм сином відповідачем по справі ОСОБА_7 договір дарування, відповідно до умов якого подарував належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що вказаний договір дарування є недійсний, оскільки ОСОБА_7 не збирався відчужувати будинок, а будучи особою похилого віку хотів, щоб за ним хтось із дітей здійснював догляд, та пропонував ОСОБА_2 доглядати за ним, на що обіцяв скласти на його ім`я заповіт. Укладаючи 26.08.2010 року договір дарування житлового будинку, ОСОБА_7 вважав, що він складає заповіт, за яким після його смерті його син ОСОБА_2 успадкує належний йому будинок, а не відчужує свій будинок, тобто, помилився в природі укладеного правочину і це є обставиною, що має істотне значення, та є підставою для визнання цього правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України. Помилка була зумовлена також тим, що ОСОБА_7 погано бачив на обидва ока, оскільки у нього було відшарування сітківки обох очей, зміст договору ним не був прочитаний і нотаріус зміст договору йому не прочитав. Помилкою щодо природи укладеного правочину, свідчить поведінка ОСОБА_7 після укладення 26.08.2010 року договору дарування, а саме що він не передавав ОСОБА_2 комплекту ключів від будинку, продовжував проживати в ньому, за власні кошти оплачував всі комунальні послуги, доглядав за ним, тобто, відносився до нього, як до своєї власності. В свою чергу ОСОБА_2 після укладення договору дарування житлового будинку, не вимагав передачі ключів до будинку, не мав самостійного доступу до будинку, своєї речі в будинок не переніс, за будинком не доглядав, не переоформив на своє ім`я особові рахунки по оплаті комунальних послуг та не ніс витрати по утриманню будинку, не подав документи, необхідні для державної реєстрації права власності до Підволочиського районного бюро технічної інвентаризації, тобто про належність йому будинку офіційно ніде не заявляв, та своєю поведінкою приховував від батька дійсну природу укладеного договору, навідувався до батька тільки один раз на рік, що свідчить про те, що ОСОБА_2 ввів в оману ОСОБА_7 щодо природи укладеного правочину, що має істотне значення, і також є підставою для визнання цього правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України.

Позивач здійснювала догляд за батьком, отримувала компенсаційні виплати по догляду за перестарілою особою ОСОБА_7 з 18.11.2014 року по 04.11.2016 року, а тому у 2016 році він будинок подарував їй.

Позивач просить поновити строк на оскарження договору дарування житлового будинку від 26.08.2010 року, посилаючись на те, що строк позовної давності пропущений нею з поважних причин, оскільки про існування спірного договору дарування вона дізналась у вересні 2016 року, під час розгляду Підволочиським районним судом цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування від 02.02.2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , позовні вимоги не визнали, вважають, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. 26.08.2010 року ОСОБА_7 добровільно подарував житловий будинок сину ОСОБА_2 .. Позивач не довела та не надала належних доказів, що правочин укладений внаслідок помилки та обману, не вказала та не обґрунтувала, яким чином укладення договору дарування від 26.08.2010 року порушує її особисті права, посилаючись лише на домисли та припущення, мовляв «батько вважав», «батько помилився». При дачі пояснень у Підволочиському районному суді при розгляді іншої цивільної справи № 604/781/16-ц, позивач ОСОБА_6 повідомила суду, що вона свідомо виготовляла у 2015 дублікат свідоцтва на право власності на спірний житловий будинок в БТІ під умовою втраченого оригіналу, з метою укладення батьком повторного договору дарування на той же будинок, однак вже на користь ОСОБА_1 , що і було вчинено. За таких обставин, відповідач та його представники заявили про застосування строку позовної давності при вирішенні даного спору. У позовній заяві позивач вказується, що через похилий вік (79 років) та внаслідок хвороби у 2010 році батько не повністю усвідомлював свої дії, мав поганий зір та міг помилитись щодо природи укладеного правочину. Однак вказувала на те, що у 2016 році його волевиявлення було на укладення договору дарування на користь позивача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчук О.І. суду пояснив, що деталей посвідчення спірного договору дарування від 26.08.2010 року не пригадає. Однак при нотаріальному посвідченні правочинів він завжди дотримується вимог чинного законодавства. У всіх випадках спочатку друкує чорновий варіант правочину та ознайомлює із його змістом сторони. Якщо сторона сама не може читати, то зачитує текс він, роз`яснює його зміст, норму Закону. Окрім того, на той час у 2010 році роз`яснював сторонам, до яких перейшло право власності, про реєстрацію вказаного права в органа БТІ.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підставна і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 26 серпня 2010 року ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_2 прийняв у дар, спірний житловий будинок з надвірними будівлями, в зв`язку з чим до позивача перейшло право власності на дане домоволодіння, а у ОСОБА_7 право власності припинилося у зв`язку з відчуженням цього майна.

Укладений договір дарування від 26 серпня 2010 року, був посвідчений нотаріально.

Під час укладення цього правочину позивач отримав документи, які посвідчують право власності на спірне майно, проте право власності не зареєстрував.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що сьогодні покійний ОСОБА_7 був її сусідом. У 2010 році розповідав їй, що склав на свій будинок заповіт на сина ОСОБА_2 , який його буде доглядати. Тоді ж у 2010 році вона про ці обставини щодо заповіту, повідомила дочці покійного ОСОБА_9 , яка радо на це відреагувала. Коли ОСОБА_7 захворів, то їй відомо, що доглядала його дочка ОСОБА_10 ..

Свідок ОСОБА_11 також повідомила суду, що в 2011 році покійний ОСОБА_7 розповідав їй, що склав заповіт на сина ОСОБА_2 ..

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).

Частинами першою та четвертою статті 722 ЦК України визначено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою статті 203 цього Кодексу.

Як слідує із норми ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 4 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши докази по даній справі, суд приходить до висновку, що позивачем та її представником не доведені ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а саме що укладаючи 26.08.2010 року спірний договір дарування, ОСОБА_7 помилилася щодо обставин правочину, а також, що при укладенні вказаного договору дарувальник ОСОБА_7 був введений в оману обдарованим ОСОБА_2 щодо цього ж правочину. Позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним внаслідок обставини щодо яких особа помилилася (ст. 229 ЦК України) та що одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин правочину (ст.230 ЦК України), повинна довести, що такі обставини існували саме на момент вчинення правочину, що така помилка дійсно мала місце, що мали місце обставини введення в оману, а також що помилка і навмисне введення другою сторону в оману щодо обставин правочину має істотне значення, та, що зазначені обставини порушили права та інтереси позивача.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що сам дарувальник ОСОБА_7 за життя не звертався до суду з позовом, що під час укладання правочину помилявся і ця помилка має істотне значення, що при укладенні правочину був введений в оману обдарованим ОСОБА_2 , не заперечував дійсність правочину. Під час укладання правочину нотаріусом йому були роз`яснені всі наслідки правочину. Зазначені обставини не спростовані позивачем. Наявність між ОСОБА_7 та його сином певних стосунків, не передання ОСОБА_2 комплекту ключів від будинку, продовження дарувальником проживати в ньому, оплата комунальних послуг, догляд за будинком, не є переконливим доказом наявності помилки чи введення в оману під час укладання правочину. Також не є такими доказами, як здійснення позивачем догляду за батьком, показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , що ОСОБА_7 їм розповідав, що склав заповітне розпорядження на користь сина.

Оскільки суд прийшов до переконання, що права та інтереси позивача при вирішенні вказаного спору непорушені, тому питання щодо строку позовної давності не підлягає вирішенню у даній справі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст. 203, 215, 229, 230, 717, 722 ЦК України та ст.ст. 4, 81, 265, 268, 352, 354 ЦПК України,

ухвалив :

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчука Олександра Івановича про визнання недійсним договору дарування від 26.08.2010 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 08 липня 2019 року.

Суддя Г.Р.Щербата