Справа № 311/502/18
Провадження № 2/311/21/2019
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2019 року м. Василівка
Василівський районний суд Запорізької області
у складі: головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,
при секретарі: Осінцевій Л.А.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 .,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка об`єднану цивільну справу за позовами ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька обласна організація Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, про стягнення невиплаченої заробітної плати, зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги за невчасно виплачену заробітну плату та відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В :
19 лютого 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради, про зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги за невчасно виплачену заробітну плату та відшкодування моральної шкоди (т№1 а.с.1-3).
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року відкрито провадження у справі № 311/432/2018 та проведення судового розгляду визначено за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін та осіб, які беруть участь у справі (т.№1 а.с.11).
12 березня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в редакції від 12.03.2018 року, поданий заступником генерального директора з юридичних та загальних питань КП «Облводоканал» ЗОР Влас ОСОБА_4 (т.№1 а.с.14-21).
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 березня 2018 року замінено первісного відповідача у справі Комунальне підприємство «Облводоканал» Запорізької міської ради належним відповідачем по справі - Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (т.№1 а.с.102).
12 березня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька обласна організація Профспілки працівників житлово-комунального господарства,місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, про стягнення невиплаченої заробітної плати (т.№2 а.с.1-8).
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 19 березня 2018 року у цивільній справі відкрито провадження та проведення судового розгляду визначено за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін та осіб, які беруть участь у справі (т.№2 а.с.49).
22 березня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, подана позивачем ОСОБА_3 в редакції від 22.03.2018 року (т.№1 а.с.107-109).
04 квітня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий директором з юридичних та загальних питань КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_5 (т.№2 а.с.70-72).
05 квітня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення в редакції від 03.04.2018 року до позову ОСОБА_3 , складені Запорізькою обласною організацією Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, за підписом Голови облорганізації профспілки Малигіної А.О. (т.№2 а.с.54).
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 травня 2018 з клопотанням представника відповідача КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради - об`єднано в одне провадження цивільну справу № 311/699/18 (провадження № 2/311/502/18) за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька обласна організація Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення про стягнення невиплаченої заробітної плати, та цивільну справу № 311/502/2018 (провадження № 2/316/432/18) за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради про зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги за невчасно виплачену заробітну плату та відшкодування моральної шкоди. Об`єднаній цивільній справі присвоїти реєстраційний номер цивільної справи № 311/502/18, номер провадження 2/311/432/2018 ((т.1 а.с.159; т.2 а.с.112).
06 серпня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов уточнений позов ОСОБА_3 , в особі представника позивача ОСОБА_1 , в редакції від 06.08.2018 року (т.1 а.с.177-188) до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька обласна організація Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, про стягнення невиплаченої заробітної плати, зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги за невчасно виплачену заробітну плату та відшкодування моральної шкоди (т.№1 а.с.177-188).
В обґрунтування заявлених та в подальшому уточнених позовних вимог позивач ОСОБА_3 зазначає, що 01.06.2012 року, згідно з наказом №33к/01, він працював в комунальному підприємстві «Облводоканал» Запорізької обласної ради на посаді головного енергетика. 09 лютого 2018 року ним, ОСОБА_3 , подано заяву про звільнення з посади за власним бажанням у зв`язку з порушенням власником умов трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України, про що свідчить відмітка про отримання заяви, але ані трудової книжки, ані наказу про звільнення йому надано не було. 12 лютого 2018 року ним подано заяву №с-147 до головного управління Держпраці у Запорізької області про порушення КП «Облводоканал» ЗОР норм діючого законодавства України про працю, в частині відмови видати йому трудову книжку, та тільки після чого йому було видано трудову книжку.
У позові ОСОБА_3 вказує, що заяву про звільнення ним була подана до секретаря керівника підприємства у 08-00 годині та на протязі робочого дня він виконував свої обов`язки, здавав справи, матеріальні цінності, які за ним були закріплені, підписував обхідний лист, з території підприємства не відлучався. В цей же день усі працівники управління та він, ОСОБА_3 , були свідками скандалу, який відбувся між заступником генерального директора з юридичних питань ОСОБА_6 та начальником відділу кадрів ОСОБА_7 , про що свідчить службова записка останньої.
Також на обґрунтування заявлених та в подальшому уточнених позовних вимог, позивач ОСОБА_3 зазначає, що в день звільнення КП «Облводоканал» ЗОР не надав йому, ОСОБА_3 , наказ про звільнення та не надав письмового повідомлення щодо розгляду його заяви про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП. Про існування даних документів стало відомо тільки 12.03.2018 року у суді. Свої трудові обов`язки 09.02.2018 року він виконував до 15-45 години, трудову книжку йому не віддали та з наказом на звільнення не ознайомили. 12.02.2018 року зранку він прийшов до управління КП «Облводоканал» ЗОР, де відбулася розмова з генеральним директором підприємства ОСОБА_8 , проте після розмови він не отримав трудову книжку, та був вимушений звернутися зі скаргою до Управлінні Держпраці у Запорізької області «Про порушення трудового законодавства та трудового договору КП «Облводоканал» ЗОР». Після подачі заяви до Управлінні Держпраці у Запорізької області йому зателефонував головний інженер та повідомив, що можна прийти та забрати трудову книжку. О 13.00 годині він прийшов до управління та зайшов до начальника відділу кадрів ОСОБА_7 за трудовою книжкою, яка повідомила йому, що 09.02.2018 року заступник генерального директора з юридичних питань Влас Г.О. змушувала її переробити наказ і звільнити його, ОСОБА_3 , за ч.1 ст.38 КЗпП., але ОСОБА_7 їй відмовила робити незаконний наказ, про що свідчить подана докладна записка на ім`я головного інженера за вх№131 від 09.02.2018 року та повідомила йому, що вона не отримала підписаний наказ про звільнення і тому не звільнила його.
Після отримання трудової книжки він, позивач ОСОБА_3 , помітив порушення в формулюванні запису про звільнення, а саме не зазначено пункт (частину) закону за яким його звільнено, натомість вказано «...звільнити за ст.38 КЗПП України...», хоча в чинному законодавстві непередбачено підстав та не надано прав роботодавцю самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на іншу, аніж ту, що зазначена в заяві. Щодо надання йому для ознайомлення наказу про звільнення, то заступник генерального директора з юридичних питань - ОСОБА_6 повідомила про те, що він не повинен взагалі підписувати наказ, ознайомлюватися з ним та отримувати його копію, так як це внутрішній документ підприємств, а він вже не має ніякого відношення до КП «Облводоканал» ЗОР.
Тому, з вищенаведених підстав ОСОБА_3 вважає незаконним формулювання причин його звільнення з посади головного енергетика КП «Облводоканал» ЗОР на підставі наказу №08к від 09 лютого 2018 року за власним бажанням, згідно п.1 ст.38 КЗпП України, що не відповідає поданій ним заяві про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України про звільнення з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору.
Також, в уточненій позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що КП «Облводоканал» ЗОР неодноразово порушувалися норми ст.115 КзПП України. Відповідно до п.3.11 розділу 3 Колективного Договору Комунального підприємства «Облводоканал» ЗОР на період 2017-2018 pоки, який зареєстрований за №6 від 11.012017 року управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району: «Здійснювати виплату заробітної плати в першочерговому порядку та не допускати її заборгованості. Виплачувати заробітну плату з використанням пластикових карток. Виплата заробітної плати здійснюється в строки відповідно до вимог чинного законодавства в робочі дні двічі в місяць: заробітна плата за першу половину місяця - 22 числа, остаточний розрахунок - 7 числа наступного місяця.» Тобто, виплата заробітної плати за період з 02.01.2018 року по 31.01.2018 року повинна була наступити: перша половина заробітної плати за січень 2018 року - 22.01.2018 року, остаточний розрахунок заробітної плати за січень 2018 року - 07.02.2018 року. Однак жодних виплат заробітної плати не було здійснено КП «Облводоканал» ЗОР.
Також КП «Облводоканал» ЗОР 06.01.2018 року не сплатив відпускні, чим порушив ч.4 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.21 Закону України «Про відпустки», а повинний був сплатити не пізніше ніж за 3 дні до початку відпустки (дане порушення підтверджено випискою із банку, наказом про відпуску та розрахунковим листом). Заборгованість по відпустки склала на день звільнення 1 місяць та 3 дні. КП «Облводоканал» ЗОР повинно було нарахувати інфляційні відповідно Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Також вказує позивач, що 28 грудня 2016 року на зборах трудового колективу КП «Облводоканал» ЗОР був укладений за участю в.о. генерального директора КП «Облводоканал» ЗОР та погоджений головою первинної профспілкової організації даного підприємства Колективний договір КП «Облводоканал» ЗОР на період 2017-2018 роки, який зареєстровано за № 6 від 11.01.2017 року управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському районі. У примітці Додатку 8 до розділу 3 Колективного договору 2017-2018 роки КП «Облводоканал» ЗОР встановив мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду основного виробництва у розмірі 2592,00 гривень, на основі якої з урахуванням помноження коефіцієнта співвідношень до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду основного виробництва, що передбачений Додатком 8, де розділу 3 Колективного договору 2017-2018 роки. визначив розмір місячних посадових окладів працівникам КП «Облводоканал» ЗОР, у тому числі і головному енергетику у розмірі 2,9-3,1.
Однак, у Додатку 8 до розділу 3 Колективного договору 2017-2018 роки мінімальна тарифна ставку робітника першого розряду основного виробництва у розмірі 2592.00 гривень та коефіцієнт співвідношень до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду основного виробництва у розмірі 2,9-3,1 (для головного енергетика) встановленні з порушенням законодавства України, а саме: ч.2-4 ст.97 КЗпП України, ч.1,2 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», п.3.1 А та Додатку 2 Галузевої угоди 2017 - 2018р роки абзацам першому та шостому п.3.4 розділу 3 Колективного договору 2017-2018 роки. Однак всупереч вищезазначеним нормативно-правовим актам у примітці Додатку 8 до розділу 3 Колективного договору 2017-2018 роки. КП «Облводоканал» ЗОР встановив мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду основного виробництва у розмірі 2592,00 грн., що становить згідно такого розрахунку: 1600,00 грн. х 1.2 х 1.35 = 2592,00 гривень, де: 1600,00 гривень - це прожитковий мінімум, встановлений з січня по квітень 2017 року для працездатних осіб, але у зв`язку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму, що становив з травня по листопад 2017 року - 1684,00 грн.. перерахунок розміру мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду основного виробництва відповідач не проводив, що у результаті призвело до суттєвого заниження розміру його заробітної плати; 1,2-це коефіцієнт згідно п.3.1.2. Галузевої угоди 2017 2018 роки; 1,35 - це коефіцієнт згідно Додатку 2 п.3.1.3. Галузевої угоди між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово- комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України" та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2013 - 2015 роки, яка зареєстрована Міністерством соціальної політики України від 04 10.2013 року N 26 та яка втратила чинність від 10.01.2017 року на підставі абзацу пертому п.8.1.10. Галузевої угоди 2017 - 2018 рр. Але всупереч того, що Галузева угода 2013 2015 роки, у Додатку 2 н.3.1.3. якої передбачено коефіцієнт 1,35 втратила чинність від 10.01.2017 року, а також у зв`язку з тим, що набрала чинності з 10.01.2017 року нова Галузева угода 2017 2018 роки, у Додатку 2 п.3.1.4. якої передбачено коефіцієнт 1,5 КП «Облводоканал» ЗОР не вніс дані зміни до Колективного договору 2017-2018 роки та не проводив перерахунок розміру мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду основного виробництва, що у результаті призвело до суттєвого заниження розміру його заробітної плати. Крім того, абзацом шостим п.3.4 розділу 3 Колективного договору 2017-2018 роки передбачено, що посадові оклади заступників генерального директора, головного інженера, головного бухгалтера, головних: енергетика, механіка, програміста, начальників цехів та керівника структурного підрозділу встановлюється на 10-30 відсотків нижче посадового окладу генерального директора. Однак всупереч абзацу шостому п.3.4 розділу 3 Колективного договору 2017-2018рр. у Додатку 8 до розділу 3 Колективного договору 2017-2018 роки, встановлено коефіцієнт співвідношень до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду основного виробництва у розмірі 2,9-3,1 (для головного енергетика), що у результаті призвело до суттєвого заниження розміру моєї заробітної плати.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 заявлені ним позовні вимоги за об`єднаним позовом підтримав у повному обсязі та просить уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі за викладеними у позові підставами.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені ОСОБА_3 та в подальшому уточнені позовні вимоги за об`єднаними позовами підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити за підставами, викладеними в уточненій позовній заяві в редакції від 06.08.2018 року (т.1 а.с.177-188).
Представники відповідача Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради ОСОБА_2 , ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали раніше поданий відзив на позовну заяву в редакції від 12.03.2018 року (т.№1 а.с.14-21) та відзив на позовну заяву подану 04.05.2018 року (т.№2 а.с.70-72), та вказують про те, що КП «Облводоканал» ЗОР не погоджується з вимогами ОСОБА_3 , викладеними у позовних заявах, вважають вимоги необгрунтованими, безпідставними та такими що суперечать нормам діючого законодавства, посилаючись на наступне, вказують про те, що позивач ОСОБА_3 дійсно працював в період з 01.06.2012 року по 09.02.2018 року в комунальному підприємстві «Облводоканал» ЗОР на посаді головного енергетика. За заявою від 09.02.2018 року ОСОБА_3 просив звільнити його в цей же день за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору, яке полягало в заборгованості з виплати останньому заробітної плати. ОСОБА_3 не попередив про свій намір звільнитись жодного заступника генерального директора та виконуючого його обов`язки головного інженера або будь яку іншу відповідальну особу чим навмисно затягував час для підготовки документів розуміючи при цьому що в п`ятницю на підприємстві встановлений скорочений робочий час до 15:45 годин. З невідомих причин він декілька разів відлучався з території управління тим самим уникаючи будь яких розмов з приводу його звільнення. Отримавши після обіду заяву ОСОБА_3 про звільнення головному бухгалтеру терміново було поставлено завдання надати інформацію стосовно заборгованості із виплати заробітної плати ОСОБА_3 та, виходячи з бухгалтерських довідок у ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі відсутня. В свою чергу ОСОБА_3 наполягав про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпІІ України з виплатою йому вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку в розмірі 22 849,71грн. Колегіально керівництвом К1І «Облводоканал» ЗОР було прийняте рішення, що вимога ОСОБА_3 про звільнення у зв`язку з невиплатою йому заробітної плати є безпідставною, жодного підтверджуючого документу ОСОБА_3 не надав. Та, крім того, ОСОБА_3 вимагав негайного звільнення його в п`ятницю 09.02.2018 року з виплатою йому розрахункових коштів, компенсації за невикористану відпустку в 55 днів та вихідної допомоги. Відповідач намагався письмово повідомити Позивача щодо розгляду його заяви про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, але останній відмовився від отримання та підпису на даному повідомленні. Па підставі зазначеного та на негайну вимогу ОСОБА_3 звільнити його саме в п`ятницю 09.02.2018 року, згідно його заяви, було видано наказ № 08К від 09.02.2018 року про звільнення ОСОБА_3 згідно ч.1 ст.38 КЗпІІ України за власним бажанням та виплати йому всіх розрахункових коштів при звільненні. Отримавши на ознайомлення вищезазначений наказ ОСОБА_3 відмовився від його підписання взагалі, у зв`язку з тим, що причиною звільнення не є ч.3 ст.38 КЗпІІ України та взагалі пішов з роботи. Відмова ОСОБА_3 від підписання «Повідомлення щодо розгляду його заяви про звільнення за ч.3 ст.38 КЗнІІ України» та Наказу № 08 К від 09.02.2018 року були письмово зафіксовані відповідним ОСОБА_10 . В понеділок ОСОБА_3 забрав свою трудову книжку, зробивши відповідний запис в Журналі реєстрації трудових книжок, повідомив про свої наміри скаржитись до Управління Держпраці в Запорізькій області та суду і повторно відмовився отримати наказ про звільнення за ч.1 ст.38 КЗпІІ України. В день звільнення позивача бухгалтерією підприємства було проведено остаточний розрахунок належних до виплат грошових коштів з урахуванням компенсацій за невикористану відпустку в 55 днів та проведено утримання коштів згідно виконавчого листа на утримання аліментів на двох малолітніх дітей ОСОБА_3 .. За винятком цих коштів вся сума в цей же день була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_3 , який відкритий у відділенні Приватбанк.
З огляду на вищезазначене вказують на те, що 09.02.2018 року на час подання відповідної заяви про звільнення ОСОБА_3 не було надано жодного підтвердження про порушення його особистих прав з боку КП «Облводоканал» ЗОР. Звільнення за ч.3 ст.38 КЗпІІ України передбачає виплату працівникові вихідної допомоги в розмірі 3-х місячного середнього заробітку, відповідно до ст.44 КЗпП України. Оскільки право на звільнення саме з цих підстав не є абсолютним, то у роботодавця є право не погодитись з даним формулюванням наказу про звільнення яке передбачає в подальшому виплату вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку в сумі 22 849,71 грн. На виконання ст.116 КЗпП України, та на думку КП «Облводоканал» ЗОР неоспорюваною сумою, належною для виплати, є сума в розмірі 13 285,23 гри, без урахування виплат по виконавчому листу зі сплати аліментів на двох неповнолітніх дітей, яка складається з нарахувань із заробітної плати за січень та 9 днів лютого 2018 року з нарахуванням індексації та надбавки за високі досягнення в роботі, премії та компенсації за невикористану відпустку 09.02.2018 року ОСОБА_3 були перераховані всі кошти, що належать до сплати при звільненні в розмірі 13 285,23 гривень, тому вимога ОСОБА_3 щодо стягнення вихідної допомоги за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 22 849,71 гривень є необґрунтованою та безпідставною.
Відносно стягнення з відповідача КП «Облводоканал» ЗОР на користь позивача ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень у відзиві на позов зазначають, що доводи позивача, викладені у позовній заяві стосовно спричинених йому моральних страждань на підставі несвоєчасного розрахунку при звільненні спростовуються наступним: жодним чином ОСОБА_3 не підтвердив, що звільнитись з роботи його спонукала заборгованість із виплати заробітної плати, так як з огляду на все вищевикладене у відзиві до позовної заяви спростовується наявність у ОСОБА_3 боргів зі сплати йому заробітної плати; права ОСОБА_3 при звільненні порушені не були. При звільненні йому своєчасно та в повному обсязі були виплачені всі розрахункові кошти; заборгованість яка начебто виникла зі сплати комунальних платежів взагалі нічім не підтверджується та будь яких документів або квитанцій з цього приводу ОСОБА_3 до суду надано не було; стосовно душевних страждань в зв`язку з несвоєчасним отриманням трудової книжки та неможливістю стати до центра зайнятості спростовується тим, що ОСОБА_3 в п`ятницю ІНФОРМАЦІЯ_1 сам відмовився від підписання наказу про звільнення та отримання в цей день трудової книжки, а отримавши її в понеділок 12.02.2018 року ніяким чином не могло позбавити його можливості своєчасно стати на облік до центру зайнятості; стосовно неможливості утримання дружини та двох малолітніх дітей необхідно зазначити, що ОСОБА_3 розлучений та виплати на отримання дітей перераховуються підприємством КП «Облводоканал» ЗОР своєчасно, у відповідності до виконавчого листа Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.09.2015 року.
Твердження ОСОБА_3 , що станом на 09.02.2017 року у нього існувала заборгованість з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 18 034,13 гривень не підтверджено документально та відповідач просить в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю, безпідставністю та не доведеністю заявлених ним позовних вимог.
Також у відзиві на позов ОСОБА_3 з позовними вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати від 04.05.2019 року (т.2 а.с.70-72) відповідач зазначає, що 01.01.2017 року затверджено Структуру КП «Облводоканал» ЗОР відповідно до якої Головний енергетик підпорядкований Головному інженеру який, в свою чергу, підпорядкований Генеральному директору.
11.01.2017 року КП «Облводоканал» ЗОР зареєстрував Колективний договір на період 2017-2018 року та в якому, згідно Додатку 8 - Тарифна ставка робітника 1 розряду основне виробництва становить 2592,0 грн., коефіцієнт співвідношень до мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду основного виробництва застосовано. 2,9.»
Пунктами 1.7 - 1.9 Розділу 1 «Загальні положення» Колективного договору встановлено, що Колективний договір укладено на термін 2 роки, він набуває чинності з 01.01.2017 року і діє до ухвалення нового колективного договору. Жодна із сторін, що уклали його, не в праві самостійно припинити або змінити прийняті на себе зобов`язання.
Зміни і доповнення до Колективного договору вносяться тільки за взаємною згодою сторін, і в обов`язковому порядку у зв`язку із змінами чинного законодавства, угод вищого рівня (генеральної, галузевої), з питань, що є предметом договору. Сторона, яка ініціює внесення змін і доповнень до договору, письмово повідомляє іншу сторону про початок проведення переговорів (консультацій) та надсилає свої пропозиції, що спільно розглядаються.
Вказують у відзиві, що відповідно до вищенаведеного відповідач вказує, що немає жодного документального підтвердження звернення Позивача до керівництва КП «Облводоканал» ЗОР щодо внесення змін до Колективного договору.
Також відповідач у відзиві зазначає, що КП «Облводоканал» ЗОР на протязі багатьох років перебувало в скрутному фінансово-економічному становищі. Все майно підприємства та його банківські рахунки. починаючи з 2014 року були арештовані за зведеним виконавчим провадженням № 42652378 яке об`єднувало в собі 436 окремих виконавчих проваджень. Арешт банківських рахунків на загальну суму 11 242 289, 46 грн. безперервно щорічно
накладався державною виконавчою службою. Починаючи з 2014 року та по жовтень 2017 року заробітна плата працівникам виплачувалась нерегулярно та лише за рахунок коштів, які виділялись на сесії Запорізької
обласної ради як фінансова допомога підприємству з метою погашення заборгованості з виплати заробітної плати та за рахунок коштів, які з арештованих рахунків перераховувались державною виконавчою службою на особисті карткові рахунки працівників по протоколам КТС.
Керівництво КП «Облводоканал» ЗОР протягом 2017 року вживало різноманітних заходів для виведення підприємства з кризового становища та відновлення стабільної та продуктивної діяльності.
У зв`язку із зазначеним, вказують, що КП «Облводоканал» зі свого боку не мав можливості розпоряджатися своїми грошовими коштами, в тому числі вносити зміни про оплату праці.
Також, умови галузевих та регіональних угод будуть застосовуватися лише у випадку, якщо їх підписали представники тих підприємств, які входять до галузі регулювання генеральною та галузевою угодами.
31.01.2017 року Міністерством соціальної політики України зареєстрована Галузева угода між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Об`єднанням організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2017-2018 роки.
Пунктом 1.3. Загальних положень угоди передбачено, що угода поширюється на працівників які працюють на умовах найму на підприємствах, що перебувають у сфері дії Сторін соціального діалогу, які підписали угоду.
Та вказують, якщо представники сторін (через уповноважених осіб), які представляють інтереси підприємства, брали участь у підписанні Генеральної угоди (або згодом приєдналися до цієї угоди), то її норми є обов`язковими під час укладення колективного договору, що зазначається у Листі Міністерства праці та соціальної політики від 04.07.2008 pоку № 435/13/84-08 "Про поширення норм Генеральної угоди" який додається.
Відповідно до Закону України «Про соціальний діалог в Україні» від 23.12.2010 року регулюється порядок здійснення окремих організаційно-правових форм соціального діалогу у сфері праці.
Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали yroду. Разом з тим. даним нормативно-правовим актом залишилось не визначеним поняття «сфера сторін, які підписали угоду». Міністерство праці та соціальної політики України в своєму листі від 04.07.2008 року № 435/13/84-08 «Про поширення норм Генеральної угоді розтлумачило, що конструкцію «сфера дії сторін, які підписали угоду» потрібно розумі наступним чином: якщо представники сторін (через уповноважених осіб), як представляють інтереси підприємства, брали участь у підписанні Генеральної угоди (а» згодом приєдналися до цієї угоди), то її норми є обов`язковими під час укладена колективного договору. В іншому випадку, для підприємств, які при укладенні угоди ж були представлені уповноваженими представниками зі сторони власника і сторож профспілки, положення колективної угоди не є обов`язковими.
Встановлення обов`язковості поширення дії колективної угоди на всіх роботодавці! певного рівня соціального діалогу у сфері праці є порушенням принципу добровільності, який закріплено у ст.3 Закону України «Про соціальний діалог в Україні». Комітет і свободи асоціації Міжнародної організації праці зазначає, що «будь-яке розширенщ сфери дії колективних угод, повинно бути предметом тристороннього аналізу». (Gernigoj В., Odero A ОСОБА_12 ,Guido ОСОБА_13 Collective Bargaining: ILO Standards and the Principles of the Supervisor^ Bodies// International Labour Office. - Geneve. - ОСОБА_14 . 63).
Таким чином, Колективним договором комунального підприємства «Облводоканал» встановлено порядок оплати праці та передбачено механізм його зміни.
Позивач своїм правом не скористався, ініціатором внесення змін в колективний договір не виступив.
Твердження позивача, щодо поширення дії колективних угод, без проведення попередніх консультації з даного питання між соціальним партнерами, як вважає відповідач, є порушенням принципу добровільності ведення колективних переговорів з укладанням колективних угод і колективних договорів. До того ж, діючим законодавством не передбачено, що норми угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для застосування в колективних договорах і виконань юридичними особами, дана позиція позивача є порушенням принципу добровільності.
Тому, представники відповідача КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради вважають заявлені позивачем ОСОБА_3 , та в подальшому уточнені позовні вимоги за об`єднаним позовом безпідставними, необґрунтованими та просять в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.
Представник третьої особи: Запорізької обласної організації Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення в судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду був повідомлений судом своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових повісток (т.1 а.с.172,229,246; т.2 а.с.51,65,68; т.3 а.с.21,153а), проте на адресу суду подано заяву з проханням проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника (т.1 а.с.162) та надано письмові пояснення до позовної заяви ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах справи (т.2 а.с.54,55), самостійних вимог щодо предмета спору третьою особою не заявленою.
Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача ОСОБА_3 та представників сторін, які приймали участь в судовому засіданні під час судового розгляду справи, ретельно вивчивши матеріали об`єднаної цивільної справи №311/502/18, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.
Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В судовому засіданні встановлено, що 16.09.2003 року Наказом №144к ОСОБА_3 прийнято на посаду інженера енергетика у КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради. 03.10.2005 року Наказом №184к ОСОБА_3 переведено на посаду провідного інженера-енергетика КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради. 01.06.2012 року Наказом № 33к ОСОБА_3 переведено на посаду головного енергетика КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради. 09.02.2018 року Наказом № 08к позивача ОСОБА_3 було звільнено з посади головного енергетика КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що вбачається із записів трудової книжки, копія якої міститься в матеріалах справи (т.№1 а.с.4-5, т.№2 а.с.46-47).
09 лютого 2018 року ОСОБА_3 подано до Генерального директора КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом, законодавства про працю, умов колективного договору, - за ч.3 ст.38 КЗпП України, з виплатою трьохмісячного середнього заробітку, згідно статті 44 КЗпП України та у поданій заяві від 09.02.2018 року ОСОБА_15 .В ОСОБА_12 просив провести з ним розрахунок у відповідності до ст.116 КЗпП України в день звільнення, та копія вказаної заяви міститься в матеріалах справи (т.№1 а.с.6).
12 лютого 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держпраці у Запорізькій області із заявою за вих.№С-147, на обґрунтування поданої заяви зазначає, що 09.02.2018 року ним написано заяву про звільнення у зв`язку з порушенням підприємством трудового законодавства, несвоєчасної виплати авансу та заробітної плати, невиплати матеріальної допомоги при виході у відпустку на оздоровлення, невиплати відпускних. До теперішнього часу, як вказував у заяві ОСОБА_3 , йому не видано трудової книжки із записом, відповідно до поданої ним заяви (т.№1 а.с.7).
Згідно наказу № 08к від 09 лютого 2018 року ОСОБА_3 було звільнено за власним бажанням за п.1 ст.38 КЗпП України, та копія даного наказу міститься в матеріалах справи (т.№1 а.с.22; т.№2 а.с.74).
Як вбачається з доповідної записки начальника відділу кадрів КП «Облвоодканал» ЗОР ОСОБА_7 від 09.02.2018 року, яка зареєстрована в журналі за вх.№ 131 від 09.02.2019 року, остання просила прийняти міри щодо правомірності дій заступника Генерального директора з юридичних питань Влас Т.О. щодо зміни первісного наказу про звільнення ОСОБА_3 на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України на звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (.1 а.с.112).
Відповідно до Акту, складеного КП «Облводоканал» ЗОР від 09.02.2018 року, ОСОБА_3 від отримання трудової книжки відмовився, мотивуючи тим, що причина звільнення, вказана в трудовій книжці, не співпадає з вказаною причиною у заяві про звільнення (т.1 а.с.95).
Як вбачається з Книги обліку руху трудових книжок КП «Облводоканал» ЗОР, позивачем ОСОБА_3 трудову книжку серії НОМЕР_2 було ним отримано - 16.09.2018 року (т.1 а.с.97-98; 132-134).
Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до положень ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
За змістом ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст.116 КЗпП України.
Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся із заявою про своє звільнення з 09.02.2018 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом, законодавства про працю, умов колективного договору (т.1 а.с.6), а саме порушенням умов трудового договору в частині виплати заробітної плати.
Вказана заява про звільнення була подана на ім`я Генерального директора КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 та зареєстрована уповноваженою особою відповідача 09.02.2018 року, що відповідачем не оспорюється.
Як передбачено частиною 3 статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договор за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем законодавства про працю (ч.3 ст.38 КЗпП України) - не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-120цс12, від 20 лютого 2013 року у справі № 6-157цс12).
Твердження представника відповідача щодо відсутності заборгованості з заробітної плати перед позивачем на час його звільнення не спростовують висновки суду про наявність порушень вимог трудового законодавства щодо строків виплати заробітної плати та є виконанням відповідачем вимог ст.116 КЗпП України, відповідно до яких при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Враховуючи те, що відповідачем КП «Облводоканал» ЗОР вимоги трудового договору щодо виплати заробітної плати належним чином не виконувалися, позивач ОСОБА_3 підставно звернувся до керівника підприємства із заявою про розірвання трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.
31 жовтня 2012 року Верховним Судом України розглянута справа за № 6-120 цс 12, при розгляді якої суд зробив правовий висновок про те, що за змістом ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав правовий висновок у постанові від 13 червня 2016 року (у справі № 741/1128/17, зіславшись на постанову від ВСУ від 22 травня 2013 року № 6-34цс13) про те, що у разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на ч.3 ст.38 КЗпП України. Суд касаційної інстанції роз`яснив, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.
Як вбачається з листа Запорізької обласної організації Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення за вих.№66 від 12.03.2018 року, відповідно до результатів моніторингу з питань своєчасної виплати заробітної плати згідно ст.115 КЗпП України станом на 12.03.2018 року, було виявлено у КП «Облводоканал» ЗОР заробітні борги січня-лютого 2018 року в сумі близько 5,2 млн. гривень (зростання на + 1,7 млн. грн..) (т.1 а.с.111).
Доводи, наведені відповідачем у відзиві на позов, про те, що роботодавець не порушував вимоги трудового законодавства, всю заборгованість із заробітної плати виплатив ОСОБА_3 в день його звільнення, а тому відсутні підстави для стягнення вихідної допомоги при звільненні, є неспроможними.
Як встановлено судом під час судового розгляду справи, з 2014 року у зв`язку з арештами банківських рахунків за виконавчим провадженням підприємство КП «Облводоканал» ЗОР порушувало графік виплати заробітної плати. 11 жовтня 2017 року знято арешт з коштів, які містяться на усіх розрахункових рахунках підприємства. Та починаючи з 12 жовтня 2017 року заробітна плата позивачу ОСОБА_3 виплачувалася наступним чином: 12 жовтня 2017 року заробітна плата за серпень 2017 року в сумі 5164,05 грн.; 13 жовтня 2017 року аванс за вересень 2017 року в сумі 3382,00 грн.; 20.10.2017 року заробітна плата за вересень 2017 року в сумі 1149,90 грн.; 27.10.2017 року аванс за жовтень 2017 року в сумі 3000 грн.; 07.11.2017 року заробітна плата за жовтень 2017 року в сумі 2601,56 грн.; 18.12.2017 року заробітна плата за листопад 2017 року в сумі 1656,11 грн.; 26.12.2017 року аванс за грудень 2017 року в сумі 576,00 грн.; 03.01.2018 року лікарняні в сумі 891,29 грн.; 17.01.2018 року лікарняні в сумі 3119,53 грн. На час подання позивачем ОСОБА_3 заяви про звільнення за власним бажанням у зв`язку з порушенням власником умов трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України, підприємство мало заборгованість по заробітній платі за січень 2018 року.
Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 рокусуд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення; якщо обставинами, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.
Враховуючи, що відповідачем КП «Облводоканал» ЗОР в порушення вимог ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата ОСОБА_3 регулярно в робочі дні та у строки, встановлені чинним законодавством та п.3.11 розділу 3 Колективного договору своєчасно не виплачувалася, що підтверджуються ретельно дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.26-58; 78-82; 113-115; т.3 а.с.87-88; 240-249; т.4 а.с.1-12), суд вважає, що звільнення ОСОБА_3 з роботи 09 лютого 2018 року мало відбуватися відповідачем саме на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, як вказував у заяві про звільнення позивач. А зазначення підстав звільнення позивача ОСОБА_3 відповідачем на власний розсуд є таким, що суперечить Закону та має бути змінено.
З огляду на викладене, суд вважає необхідним визнати незаконним формулювання причини звільнення ОСОБА_3 з посади головного енергетика КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради «за власним бажанням за п.1 ст.38 КЗпП України», згідно наказу №08к від 09 лютого 2018 року та зобов`язати відповідача КП «Облводоканал» ЗОР у наказі про звільнення №08к від 09 лютого 2018 року змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_3 за пунктом 1 статті 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням) на «ч.3 ст.38 КЗпП України (звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору)».
Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених в ст.38 КЗпП України, а саме внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівнику при звільненні виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Враховуючи, що у спірних правовідносинах трудовий договір з позивачем було припинено у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України, в розмірі тримісячної середньої заробітної плати.
Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення вихідної допомоги при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку підлягає задоволенню, виходячи з наступних розрахунків:
Відповідно до розрахункових листків позивача та наданої відповідачем довідки, за грудень 2017 року січень 2018 року, заробітна плата позивача ОСОБА_3 у грудні 2017 року становила 1539,94 грн., у січні 2018 року 4033,19 грн. Тому, відповідно, середня кількість днів за графіком становить 20,5 днів (20 + 21 / 2 = 20,5) (кількість робочих днів у грудні 2017 року 20 днів, у січні 2018 року 21 день). Таким чином, середньоденний заробіток позивача ОСОБА_3 , становить 371 грн. 54 коп., та, відповідно, середньомісячна заробітна плата складає 7616 грн. 57 коп. (371,54 * 20,5 = 7616,57) та вказані суми середньої заробітної плати позивача ОСОБА_3 відповідачем не оспорюється (т.1 а.с.131).
Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.
Таким чином, відповідно до положень коментованої статті вбачається, що для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у випадку зміни судом формулювання причин звільнення працівника, необхідно доведення, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.
Що стосується заявлених позивачем ОСОБА_3 позовних вимог про стягнення з Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради на його користь невиплаченої заробітної плати за позовом в редакції від 04.03.2018 року (т.2 а.с.1-8) суд зазначає про наступне.
Судом встановлено, що 28 грудня 2016 року зборами трудового колективу КП «Облводоканал» ЗОР було укладено Колективний договір на період 2017-2018 рр., копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.88-92; т.2 а.с.14-30; т.3 а.с.90-141). Вказаний колективний договір зареєстрований УПСЗН Запорізької міської ради по Вознесенівському району за № 6 від 11.01.2017 року.
До вказаного Колективного договору внесені зміни на 2017-2018 р.р. (реєстраційний № 09-07/0109 від 11.01.2017 року), прийняті на спільному розширеному засіданні адміністрації та профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР за Протоколом № 1 від 12.03.2018 року, які зареєстровані Управлінням з питань праці Запорізької міської ради та Протоколом № 2 від 29.12.2018 року, які зареєстровані Управлінням з питань праці Запорізької міської ради (реєстраційний № 391 від 13.02.2019 року) та копії яких містяться в матеріалах справи (т.3 а.с.174-187; 188-204).
Крім того, 10.01.2017 року була підписана Галузева угода 2017-2018 рр., яка зареєстрована в Міністерстві соціальної політики за № 7 від 31.01.2017 року та копія якої міститься в матеріалах справи (т.3 а.с.54-78).
Відповідно до ч.1 ст.2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.
Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про оплату праці», організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів.
Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.
Як встановлено ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Згідно із ч.4 ст.97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до ст.ст.2.3 Закону України "Про колективні договори і угоди", угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі. Сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.
Згідно ст.4 Закону України "Про соціальний діалог в Україні", соціальний діалог здійснюється на національному, галузевому, територіальному та локальному рівнях на тристоронній або двосторонній основі. До сторін соціального діалогу належать: на галузевому рівні - профспілкова сторона, суб`єктами якої є всеукраїнські профспілки та їх об`єднання, що діють у межах певного виду або кількох видів економічної діяльності; сторона роботодавців, суб`єктами якої є всеукраїнські об`єднання організацій роботодавців, що діють у межах певного виду або кількох видів економічної діяльності; сторона органів виконавчої влади, суб`єктами якої є відповідні центральні органи виконавчої влади.
Отже, Галузева угода на 2017-2018 роки укладена між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Об`єднанням організацій роботодавців "Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України" та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на тристоронній основі, що відповідає вимогам чинного законодавства.
в силу вимог ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення…галузевої…угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.
Частина перша статті 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" визначає обов`язковість умов галузевої угоди для всіх суб`єктів, які перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду, а не виключно для підписантів угоди, незалежно від того, є угода двосторонньою чи тристоронньою.
Нормами чинного законодавства, зокрема змістом ст.97 КЗпП України не передбачено права визнавати чи ні галузеві угоди, приєднуватися чи ні до їх умов роботодавцю чи трудовому колективу, саме тому галузева угода є обов`язковою до виконання підприємством з огляду на галузеву приналежність його господарської діяльності.
Галузеву угоду підписано сторонами соціального діалогу, у тому числі Всеукраїнською галузевою профспілкою, до складу якої входить первинна профспілкова організація підприємства, тобто перебуває у сфері впливу сторони, яка підписала угоду. Тому ця угода є обов`язковою до виконання сторонами соціального діалогу на рівні підприємства.
Запорізька обласна організація Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення є третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Відповідно до листа Запорізької обласної організація Профспілки від 20.11.2017 року за вих.№ 201 (т.2 а.с.55), зазначено про необхідність внесення змін до Колективного договору КП «Облводоканал» ЗОР з метою запровадження мінімальних галузевих нормативів оплати праці. А також у листі міститься інформація про необхідність застосування у Колективному договорі нових коефіцієнтів чинної Галузевої угоди 2017-2018 рр., та вказано, що результативність колективних переговорів забезпечить усунення порушень трудового законодавства. Таким чином, Запорізька обласна організація Профспілки вказано на порушення КП «Облводоканал» ЗОР трудового законодавства та закликано адміністрацію даного підприємства до внесення змін до Колективного договору з метою усунення даних порушень.
Галузеву угоду підписано сторонами соціального діалогу, в тому числі Всеукраїнською галузевою профспілкою, до складу якої входить первинна профспілкова організація підприємства, тобто перебуває у сфері впливу сторони, яка підписала угоду. Тому, ця угода вже стає обов`язковою для виконання сторонами соціального діалогу на рівні підприємства.
Той власник або уповноважений ним орган, який ухилявся чи з інших причин не брав участі у розробці галузевої угоди, не може це розцінювати як підставу чи аргумент не виконувати вимоги ст.97 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про оплату праці» та умови галузевої угоди.
У ст.17 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що для працівників підприємств…умови оплати праці встановлюються в колективному договорі з дотриманням гарантій, визначених угодами тих галузей, до яких ці підприємства належать за характером виробництва, та в актах чинного законодавства.
Віднесення підприємства до певних гарантій базується на галузевому принципі, а не на участі роботодавця у підписанні угоди.
Галузеві угоди є обов`язковими для всіх власників та уповноважених ними органів незалежно від того, брали вони безпосередньо участь в переговорах з укладення галузевих угод, чи ні.
При вищевикладених обставинах, небажання відповідача КП «Облводоканал» ЗОР до травня 2018 року вносити будь-які зміни до колективного договору чи наявність інших причин: наявність будь-яких кримінальних проваджень чи арештів на рахунках відповідача у певний період тощо, не звільняє останнього від виконання вимог ст.97 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про оплату праці» та умов вищезазначеної галузевої угоди, яка діє безпосередньо та є обов`язковою для відповідача на 2017 -2018 роки при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах.
Вислухавши доводи сторін на обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти позову, проаналізувавши матеріали, які є доказами по даній справі, суд встановив, що розмір посадового окладу позивача ОСОБА_3 повинен бути розрахований відповідно до наступного розрахунку: розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік») помножити на «1,2» (коефіцієнт, передбачений п.3.1.2. Галузевої угоди 2017 2018 рр.) помножити на «1,5» (коефіцієнт співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника I розряду за видами робіт та окремими професіями (для головного енергетика), передбачений Додатком 2 п.3.1.4. Галузевої угоди 2017 2018рр.,) помножити на «3,5» (коефіцієнт співвідношення розміру мінімального місячного посадового окладу головного енергетика до мінімальної тарифної ставки робітника I розряду основного виробництва, який вирахуваний з огляду на Додаток 8 розділу 3 та абзацу шостому п.3.4 розділу 3 «Оплата праці та нормування» Колективного договору 2017-2018 рр. на підставі такого розрахунку: коефіцієнт «5» генерального директора, який передбачений Додатком 8 розділу 3 Колективного договору 2017-2018рр., помножити на 70% відсоткового співвідношення посадового окладу головного програміста до посадового окладу генерального директора, який вирахуваний на підставі наступного розрахунку: від 100% розміру посадового окладу генерального директора (коефіцієнт «5») віднімається 30% (згідно абзацу шостого п.3.4 розділу 3 «Оплата праці та нормування» Колективного договору 2017-2018 рр.).
Тобто, даний розрахунок має такий вигляд: прожитковий мінімум для працездатних осіб * 1,2 * 1,5 * 3,5 (100% - 30% = 70% * 5 =3,5) = розмір посадового окладу позивача ОСОБА_3 .
З огляду на те, що структура розрахунку нарахування розміру посадового окладу та суми невиплаченої позивачу ОСОБА_3 заробітної плати загалом, на який посилається позивач та наводить у Додатку до позовної заяви, а також структура розрахунку, який використовує відповідач, при нарахуванні ОСОБА_3 заробітної плати, є однаковими і єдиною відмінністю у них є різні розміри коефіцієнтів та прожиткового мінімуму, тому суд приходить до висновку, що подана позивачем ОСОБА_3 у позові структура розрахунку невиплаченої заробітної плати є такою, що не суперечить структурі розрахунку нарахування заробітної плати працівникам КП «Облводоканал» ЗОР.
Стосовно складових розміру посадового окладу позивача ОСОБА_3 суд встановив наступне.
Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня 2017 року 1600,00 гривень, з 1 травня 1684,00 гривні, з 1 грудня 1762,00 гривні. Також ст..7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня 2018 року становить 1762,00 гривень.
Відповідно до п.3.1.2. Галузевої угоди 2017 2018 рр.: «Сторони встановлюють такі мінімальні обов`язкові гарантії в оплаті та нормуванні праці у сфері житлово-комунального господарства: мінімальну тарифну ставку (оклад) за просту некваліфіковану працю у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, а мінімальну тарифну ставку робітника I розряду в розмірі не менше 120 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб», що у кратності з відсоткового співвідношення можна перевести як коефіцієнт у розмірі 1,2.
Керуючись п.3.1.2. Галузевої угоди 2017 2018рр. та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», розраховується: мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду з січня по квітень 2017 року, розмір якої становить 1920,00 грн. (1600,00грн. х 1,2 = 1920,00 грн.); мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду з травня по листопад 2017 року, розмір якої становить 2020,80 грн. (1684,00 грн. х 1,2 = 2020,80 грн.), мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду з грудня 2017 року по лютий 2018 року, розмір якої становить 2114,20 грн. (1762,00 грн. х 1,2 = 214,40 грн.).
Згідно п.3.1.4. Галузевої угоди 2017 2018 рр.: «Сторони встановлюють такі мінімальні обов`язкові гарантії в оплаті та нормуванні праці у сфері житлово-комунального господарства: коефіцієнти співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника I розряду (місячної тарифної ставки) за видами робіт та окремими професіями до встановленої Галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника I розряду згідно з Додатком 2 до цієї Угоди», у якому (Додатку 2 Угоди) коефіцієнт співвідношення за видом роботи «експлуатація та обслуговування обладнання систем водозабезпечення та водовідведення» становить 1,5.
Керуючись п.3.1.4. та Додатком 2 Галузевої угоди 2017 2018 рр., а також згідно мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду у розмірі 1920,00 грн. з січня по квітень 2017 року, 2020,80 грн. з травня по листопад 2017 року, 2114,40 грн. з грудня 2017 року по лютий 2018 року, розраховується мінімальна тарифна ставка робітника першого розряду основного виробництва за основною професією та видом роботи «експлуатація та обслуговування обладнання систем водозабезпечення та водовідведення», що є сферою господарської діяльності КП «Облводоканал» ЗОР:
1920,00 грн. х 1,5 = 2880,00 грн. це тарифна ставка робітника 1 розряду основного виробництва, яка повинна бути встановлена у Примітці Додатку 8 розділу 3 Колективного договору 2017-2018рр. та застосовуватися з січня по квітень 2017 року, згідно вищезазначених вимог Галузевої угоди 2017 2018рр.;
2020,80 грн. х 1,5 = 3031,20 грн. це тарифна ставка робітника 1 розряду основного виробництва, яка повинна бути встановлена у Примітці Додатку 8 розділу 3 Колективного договору 2017-2018рр. та застосовуватися з травня по листопад 2017 року, згідно вищезазначених вимог Галузевої угоди 2017 2018рр.
2114,40 грн. х 1,5 = 3171,60 грн. це тарифна ставка робітника 1 розряду основного виробництва, яка повинна бути встановлена у Примітці Додатку 8 розділу 3 Колективного договору 2017-2018 рр. та застосовуватися з грудня по лютий 2018 року, згідно вищезазначених вимог Галузевої угоди 2017 2018рр.
Однак, всупереч вищезазначеним положенням законодавства у примітці Додатку 8 до розділу 3 Колективного договору 2017-2018 рр. КП «Облводоканал» ЗОР встановив мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду основного виробництва у розмірі 2592,00 грн., що визначений згідно такого розрахунку: 1600,00 грн. х 1,2 х 1,35 = 2592,00 грн., де:
1600,00 грн. прожитковий мінімум, встановлений з січня по квітень 2017 року для працездатних осіб, але у зв`язку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму, що становив з травня по листопад 2017 року. 1684,00 грн., перерахунок розміру мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду основного виробництва відповідач не проводив, що у результаті призвело до заниження розміру заробітної плати позивача;
1,2 це коефіцієнт згідно з п.3.1.2. Галузевої угоди 2017 2018 рр.;
1,35 це коефіцієнт згідно з Додатком 2 п.3.1.3. Галузевої угоди між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України" та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2013 - 2015 роки, яка зареєстрована Міністерством соціальної політики України від 04.10.2013 N 26 та яка втратила чинність від 10.01.2017 року на підставі абзацу першому п.8.1.10. Галузевої угоди 2017 2018 рр. Але всупереч того, що Галузева угода 2013 2015 рр., у Додатку 2 п.3.1.3. якої передбачено коефіцієнт 1,35 - втратила чинність від 10.01.2017 року, а також у зв`язку з тим, що набрала чинності з 10.01.2017 року нова Галузева угода 2017 2018 рр, у Додатку 2 п.3.1.4. якої передбачено коефіцієнт 1,5, відповідач КП «Облводоканал» ЗОР не вніс дані зміни до Колективного договору 2017-2018 рр. та не провів відповідний перерахунок розміру мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду основного виробництва, що в результаті призвело до заниження розміру заробітної плати позивача ОСОБА_3 .
Крім того, абзацом шостим п.3.4 розділу 3 Колективного договору 2017-2018 рр. передбачено, що посадові оклади заступників генерального директора, головного інженера, головного бухгалтера, головних: енергетика, механіка, програміста, начальників цехів та керівника структурного підрозділу встановлюється на 10-30 відсотків нижче посадового окладу генерального директора.
З огляду на те, що посада генерального директора та головного енергетика КП «Облводоканал» ЗОР згідно Додатку 8 розділу 3 Колективного договору 2017-2018рр. відноситься до категорії «керівники», то розмір посадового окладу «керівників» розраховується за такою формулою: прожитковий мінімум для працездатних осіб помножити на коефіцієнт 1,2 (згідно п.3.1.2. Галузевої угоди 2017 2018 рр.) помножити на коефіцієнт 1,5 (згідно п.3.1.4. та Додатком 2 Галузевої угоди 2017 2018 рр.) помножити на коефіцієнт (згідно Додатку 8 розділу 3 Колективного договору 2017-2018 рр.) передбачений на того чи іншого працівника.
Отже, коефіцієнт згідно Додатку 8 розділу 3 Колективного договору 2017-2018 рр., передбачений на того чи іншого «керівника», встановлює різницю розміру посадових окладів «керівників» КП «Облводоканал» ЗОР та виступає одночасно як коефіцієнт міжпосадових співвідношень між посадою генерального директора та посадами інших керівників КП «Облводоканал» ЗОР.
Саме тому відсоткове співвідношення (10-30 відсотків) між посадовим окладом генерального директора та посадовим окладом головного енергетика, передбачене абзацом шостим п.3.4 розділу 3 Колективного договору 2017-2018 рр., можна застосувати до коефіцієнту «5», що передбачений для генерального директора у Додатку 8 розділу 3 Колективного договору 2017-2018 рр., на підставі чого здійснюється наступний розрахунок: від 100% розміру посадового окладу генерального директора (коефіцієнт 5) віднімаються 30% (згідно абзацу шостого п.3.4 розділу 3 Колективного договору 2017-2018 рр.) дорівнює 70 % розмір посадового окладу головного програміста у співвідношенні до розміру посадового окладу генерального директора (коефіцієнт 3,5).
Однак, відповідачем КП «Облводоканал» ЗОР визначено коефіцієнт співвідношень до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду основного виробництва у розмірі 2,9-3,1 (для головного енергетика), при чому відповідачем КП «Облводоканал» ЗОР встановлено найнижчу межу цього коефіцієнту 2,9, що у відсотковому співвідношенні нижче на 42 % посадового окладу генерального директора, тобто, нижче найнижчої межі (30 %), що встановлена у Колективному договорі 2017-2018 рр..
Про те, що не всі умови Колективного договору 2017-2018 рр. відповідають вимогам чинного законодавства України, зокрема у т.ч. Галузевої та Територіальної угод, міститься і в офіційному листі голови Запорізької обласної організації Профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення (далі Облпрофспілка) від 20.11.2017 року за № 201 (т.2 а.с.55). Даним листом Облпрофспілки, повідомлено, що Колективний договір 2017-2018 рр. потребує терміново внесення змін до нього, зокрема щодо збільшення розміру тарифної ставки робітника 1 розряду основного виробництва у зв`язку із збільшенням протягом поточного 2017 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також потребує терміново внесення змін до нього (Колективного договору) щодо збільшення розміру коефіцієнта за видами робіт (у Колективному договорі 2017-2018 рр. при розрахунку посадового окладу зазначено коефіцієнт 1,35, який застосовує відповідач, а згідно Галузевої та Територіальної угод необхідно застосовувати коефіцієнт 1,5).
Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що формула, за якою розраховується заробітна плата позивача ОСОБА_3 . є такою: прожитковий мінімум для працездатних осіб (зі змінами) * 1,2 * 1,5 * 3,5 (100% - 30% = 70% * 5 =3,5) = розмір посадового окладу позивача ОСОБА_3 .
Відповідач, в свою чергу, розрахував заробітну плату позивачу ОСОБА_3 наступним чином: прожитковий мінімум для працездатних осіб (без змін) * 1,2 * 1,35 * 2,9 = розмір посадового окладу позивача ОСОБА_3 .
Відповідно до положень ст.129 Конституції України, вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідачем КП «Облводоканал» ЗОР не надано належних, допустимих та достатніх доказів на спростування доводів позивача ОСОБА_3 , не надано розрахунку заробітної плати, яким КП «Облводоканал» ЗОР керувався при розрахунку та виплаті позивачу ОСОБА_3 заробітної плати, а доводи відповідача КП «Облводоканал» ЗОР, викладені у відзиві на позов, на переконання суду є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Разом з тим, при вирішенні питання за заявленими ОСОБА_3 , позовними вимогами про стягнення з відповідача КП «Облводоканал» ЗОР на користь позивача ОСОБА_3 моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ст..237-1 КЗпП України, власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1); моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2); моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина 4).
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду при вирішенні вказаного питання необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Пунктом 9 вказаної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що порушення його прав призвели до душевних і моральних страждань, пов`язаних з тим, що він не міг користуватися всіма благами і перевагами, які дає йому фінансове становище.
Разом із тим, позивачем не надано доказів та не доведено вказаних ним фактів, а саме: наявності моральних страждань, погіршення його фізичного стану здоров`я, що пов`язано з моральними стражданнями, не доведено, що моральні страждання спричинені внаслідок порушення його трудових прав.
В судовому засіданні позивачем не було надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, у відповідності до вимог ст.ст.76-81 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, а саме: що така шкода йому була спричинена незаконними діями (бездіяльністю) відповідача, що між цими діями (бездіяльністю) відповідача та його моральними стражданнями є причинний зв`язок, що його моральні страждання призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та інше, а тому, суд вважає необхідним в їх задоволенні відмовити.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Належні, достатні, достовірні та допустимі докази, відповідно до вимог ст.ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження своїх позовних вимог у повному обсязі, позивач суду не надав, як і відповідач на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог ОСОБА_3 .
В судовому засіданні позивачем ОСОБА_3 не було надано суду належні, допустимі та достатні докази, у відповідності до вимог ст.ст.76-81 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на свою користь моральної шкоди, а саме: що така шкода йому була спричинена незаконними діями (бездіяльністю) відповідача, що між цими діями (бездіяльністю) відповідача та його моральними стражданнями існує причинний зв`язок, та що його моральні страждання призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та інше. В порушення вимог ст.81 ЦПК України, доказів на підтвердження вказаних обставин, позивачем суду не надано, а тому, суд вважає необхідним в задоволенні позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.
На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями Конституції України, Законом України «Про оплату праці», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, ст.ст.2,44,97,115,116, 221, 231, 232, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст.9,12,13,76,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд
Визнати формулювання причини звільнення ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з посади головного енергетика Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради «за власним бажанням за п.1 ст.38 КЗпП України», на підставі наказу №08к від 09 лютого 2018 року - незаконним.
Зобов`язати Комунальне підприємство «Облводоканал Запорізької обласної ради у наказі про звільнення №08к від 09 лютого 2018 року змінити формулювання причини звільнення головного енергетика Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради ОСОБА_3 з «п.1 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням)» на «ч.3 ст.38 КЗпП України (звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору)».
При наданні ОСОБА_3 трудової книжки, зобов`язати Комунальне підприємство «Облводоканал Запорізької обласної ради внести запис про звільнення ОСОБА_3 з посади головного енергетика Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору.
Допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області.
У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО