ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

25 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1101/19
Головуючий у першій інстанції Бараненко С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1247/19

Чернігівський апеляційний суду у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В.., Мамонової О.Є.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення смт Козелець,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 29 липня 2019 року.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до в/ч НОМЕР_1 , у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 4 від 22 червня 2016 року, в частині зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку; зобов`язати відповідача поновити його та членів його сім`ї в списку квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у загальній, першочерговій та позачерговій чергах із збереженням часу перебування на обліку з моменту первинної реєстрації.

У мотивування заявлених вимог зазначив, що оскаржуваним рішенням житлової комісії його було знято з квартирного обліку зі складом сім`ї три особи по причині переводу до іншого місця служби. Зняття з квартирного обліку вважає незаконним, оскільки його жодним чином не було повідомлено про намір керівництва прийняти таке рішення, на засідання житлової комісії він запрошений не був, копію рішення йому надіслано не було, а про його існування дізнався лише 25 лютого 2019 року, у зв`язку з чим і просив поновити йому строк для звернення до суду. Посилався на те, що з протоколу, який оскаржується, не вбачається підстав, за яких його та членів його родини знято з квартирного обліку.

Рішенням від 19 липня 2019 року Козелецький районний суд поновив ОСОБА_1 строк для звернення з позовом до суду. Позовні вимоги задовольнив у повному обсязі. Визнав незаконним та скасував рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , викладене в протоколі від 22 червня 2016 року № 4 в частині щодо зняття ОСОБА_1 з членами його сім`ї з квартирного обліку. Зобов`язав в/ч НОМЕР_1 поновити позивача з членами його сім`ї в списку квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у загальній, першочерговій та позачерговій чергах зі збереженням часу перебування на обліку з моменту первинної реєстрації. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту з`ясування фактичних обставин справи та необ`єктивність в оцінці доказів у справі, просить скасувати рішення суду у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що позивач був лише переведений у іншу військову частину, він не був звільнений з лав ЗСУ, не відбувалось скорочення штатів, у зв`язку з чим ОСОБА_1 набув права стати на квартирний облік за новим місцем служби, що передбачено п. 26 постанови КМУ «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» від 03 серпня 2006 року № 1081. У протоколі № 4 від 22 червня 2016 року зазначено причину, яка і стала підставою для зняття військовослужбовця з квартирного обліку перевід до іншого місця служби.

Представник відповідача звертає увагу, що всупереч п. 21 указаної постанови станом на сьогоднішній день позивач так і не здав службове житло, надане йому у службове користування в сел. Десна Козелецького району відповідно до ордеру № 003256 від 23 березня 2005 року.

Зазначає, що поновлення у списках квартирного обліку в/ч НОМЕР_1 вже колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 є неможливим у відповідності до п.п. 3 п. 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями № НОМЕР_2 .

Наголошує на тому, що позивачем з 2004 року не подавались до житлової комісії встановлені Інструкцією довідки та документи, що свідчить про його байдуже ставлення до питання перебування в черзі на житлове забезпечення, чим останній порушив вимоги п.п. 2 п. 2.20 Інструкції № 737.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, приймаючи рішення про зняття позивача з квартирного обліку, в/ч НОМЕР_1 не дотрималась вимог ст. 42 ЖК України. Крім того, позивач не був повідомлений належним чином про час та місце проведення засідання житлової комісії 22 червня 2016 року, і всупереч вимог Інструкції таке засідання було проведено за відсутності військовослужбовця.

Районний суд зазначив, що позивач отримав витяг з протоколу комісії лише 25 лютого 2019 року, тому визнав за можливе поновити йому строк для звернення з позовом до суду.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що з 07 грудня 1992 року по даний час ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується витягом із послужного списку (а.с. 87).

27 грудня 2013 року на підставі наказу по полку позивач був виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та направлений для подальшого проходження служби у розпорядження командира в/ч НОМЕР_3 смт. Башкирівка на підставі наказу Командувача сухопутних військ ЗСУ від 14 листопада 2013 року № 208-пм (а.с. 29, 30-32).

Надані відповідачем суду першої інстанції матеріали облікової справи свідчать про те, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_4 з 10 вересня 2000 року зі складом сім`ї три особи, у в/ч НОМЕР_5 з 25 грудня 2000 року зі складом сім`ї три особи, що підтверджується відповідними витягами з протоколів житлової комісії (а.с. 60 зворот, 55).

Згідно з довідкою будинкоуправління № 1 Остерської КЕЧ від 02 січня 2019 року ОСОБА_1 з 12 квітня 2005 року зареєстрований у АДРЕСА_1 . Разом з ним зареєстровані члени його сім`ї: дружина ОСОБА_2 з 12 квітня 2005 року, дочка ОСОБА_3 , 1997 року народження з ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , 2004 року народження з ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

22 червня 2016 року відбулось засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , на якому було вирішено відповідно до інформації та наданих документів зняти з 22 червня 2016 року з квартирного обліку старшого прапорщика ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи по причині переводу до іншого місця служби, який був включений в книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень у в/ч НОМЕР_1 , за № 1840, що підтверджується витягом з протоколу № 4 від 22 червня 2016 року (а.с. 8).

З довідок в/ч НОМЕР_3 від 06 червня 2019 року та КЕВ м. Харків від 06 червня 2019 року вбачається, що старший прапорщик ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_3 і під час проходження служби у військовій частині на обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, не перебував (а.с. 86).

Позивач, посилаючись на приписи ст. 40 ЖК УРСР, ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям ЗСУ та членам їх сімей житлових приміщень, звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, зобов`язання в/ч НОМЕР_1 вчинити певні дії, оскільки вважав, що його та членів його сім`ї було безпідставно знято з квартирного обліку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями визначений ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року. Так, ст. 12 Закону передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному КМУ.

Постановою КМУ від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, відповідно до п. 26 якого військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Наказом МОУ від 30 листопада 2011 року № 737 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (яка була чинною на час виникнення між сторонами спірних відносин).

Ця Інструкція визначала організацію, зокрема, обліку військовослужбовців ЗСУ та осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у ЗСУ; забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців ЗСУ (крім військовослужбовців строкової військової служби, призваних на військову службу у зв`язку з мобілізацією, і резервістів), а також осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до п. 1.11 Інструкції усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку.

За змістом п. 2.14 Інструкції військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей зі збереженням часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання жилого приміщення.

Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби у разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт. Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку. (п. 2.18 Інструкції).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем його житлових прав, отже висновок районного суду про задоволення позову ОСОБА_1 за наявністю для цього законних підстав не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

У справі встановлено, що з 07 грудня 1992 року по даний час ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується витягом із послужного списку. 27 грудня 2013 року на підставі наказу по полку позивач був виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та направлений для подальшого проходження служби у розпорядження командира в/ч НОМЕР_3 смт. Башкирівка на підставі наказу Командувача сухопутних військ ЗСУ від 14 листопада 2013 року № 208-пм.

Дійшовши висновку про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, житлова комісія підставою для цього зазначила причину перевід до іншого місця служби, про що і указала у своєму рішенні від 22 червня 2016 року.

Таким чином, позивач не звільнився з військової служби, а був переведений до іншої військової частини. З 27 грудня 2013 року він перемістився до нового місця служби військової частини НОМЕР_3 і, відповідно до наведених вище норм законодавства, мав особисто звернутись з питанням щодо перебування на квартирному обліку за новим місцем проходження служби.

Матеріали даної справи доказів на підтвердження того, що позивач звертався за місцем проходження служби до керівництва в/ч НОМЕР_3 або квартирно-експлуатаційних органів, які відають питанням житлового забезпечення, не містять.

Суд першої інстанції помилково застосував при вирішенні спору норми Житлового кодексу України, оскільки позивач є військовослужбовцем, і його житлові права регулюються відомчими нормативними актами. На думку апеляційного суду, Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена Наказом МОУ від 30 листопада 2011 року № 737, жодним чином не суперечить нормам ЖК України з огляду на специфіку проходження військової служби.

Є безпідставними посилання ОСОБА_1 на те, що оспорюваний протокол не містить підстав зняття з обліку, оскільки у ньому чітко зазначено, що позивач та члени його родини зняті з обліку з 22 червня 2016 року по причині переводу до іншого місця служби.

Доводи позову про неповідомлення ОСОБА_1 про засідання комісії не можуть бути підставою для скасування правильного рішення відповідача і у випадку вирішення питання часу перебування на обліку при зарахуванні на облік за новим місцем служби можуть враховуватись житловою комісією.

Є слушними доводи апеляційної скарги про безпідставність посилання позивача на недотримання військовою частиною п. 2.18 Інструкції у зв`язку з неповідомленням його про прийняте житловою комісією рішення та ненаправленням йому копії такого рішення у визначений законом строк.

Так, згідно з абз. 3 п. 2.18 Інструкції рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку.

У матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач перебував у списку осіб, що мають право на першочергове або позачергове отримання жилих приміщень, тобто на момент зняття з квартирного обліку такого права він не мав, отже і підстави письмово повідомляти ОСОБА_1 у п`ятнадцятиденний строк про прийняте рішення у житлової комісії були відсутні.

Відповідно, задовольняючи у повному обсязі позов, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не перебував у списку осіб, що мають право на першочергове або позачергове отримання жилих приміщень, і безпідставно визнав його право на першочергове та позачергове отримання житла.

Є слушними посилання відповідача на те, що у разі сумлінного виконання обов`язку щодо щорічного оновлення довідок відповідної форми та їх подання до житлової комісії, позивач дізнався би про оспорюване рішення невдовзі після його прийняття.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивач правомірно був виключений зі списку осіб, що мають право на отримання житла, оскільки був направлений для подальшого проходження служби до іншої військової частини, тобто втратив право перебувати на житловому обліку у відповідача і мав бути зарахований на облік за новим місцем проходження служби разом з членами його сім`ї зі збереженням часу перебування на обліку у разі реалізації такого права. Скасування оспорюваного протоколу житлової комісії автоматично поновить перебування позивача разом з родиною протягом п`яти років на обліку у військовій частині НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_1 з 2013 року не проходить військову службу, що прямо суперечить вимогам Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщенням.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо наявності порушеного права ОСОБА_1 та його родини на перебування в черзі на одержання житлових приміщень саме у військовій частині НОМЕР_1 і необхідності відновлення такого права суперечить нормам закону і не відповідає обставинам даної справи.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 знайшли свої підтвердження. Відтак, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії .

Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 19) і згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Враховуючи наведене та відповідно до положень ч. ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України військовій частині НОМЕР_1 належить компенсувати за рахунок держави понесені судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 1057,21 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 липня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Компенсувати військовій частині НОМЕР_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 1057,21 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2019 року.

Головуюча: Судді: