ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/5995/18 Головуючий суддя І інстанції Шелест І.М.
Провадження № 22-ц/818/1589/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Сащенко І.С.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2018 року, постановлену у складі головуючого судді Шелест І.М., у цивільній справі за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» (Акціонерного товариства) про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення його до виконання,

встановив:

31 серпня 2018 року до суду звернулось ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення його до виконання.

Заява мотивована тим, що судовим наказом Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № DNH4КР20880618 від 31 жовтня 2005 року у розмірі 7046 грн.17 коп.

Вказав, що при підготовці виконавчого документа для направлення в органи ДВС, його було втрачено, у зв'язку з чим, заявник просить видати його дублікат та поновити строк на пред'явлення його до виконання.

Посилаючись на те, що оскільки у зв'язку із втратою виконавчого листа до органу виконавчої служби він не пред'являвся та виконавче провадження за вказаним судовим рішенням не відкрито, ПАТ «КБ «Приватбанк» просило суд видати дублікат виконавчого листа № 2-н-50 на підставі судового наказу від 25 лютого 2009 року Червонозаводського районного суду м. Харкова за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про видачу судового наказу по заборгованості за кредитним договором.

Представник заявника в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить ухвалу скасувати та ухвалити нову якою задовольнити заяву.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду винесена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказав, що норми ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» не містять вичерпного переліку поважних причин, які підлягають врахуванню при вирішенні про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Зазначив, що саме при підготовці виконавчого документу для направлення до органів ДВС виконавчий лист було втрачено. Пошуки не призвели до позитивного результату. Докази втрати, непред'явлення на виконання виконавчого документа були додані до заяви. З приводу поновлення строку зазначено, що ПриватБанк звернувся до виконавчої служби для виконання виконавчого листа у строки, передбачені законодавством. Як тільки ПриватБанк дізнався, що виконавчий лист повернуто, але Банк його не отримував, то одразу ж звернувся до суду для видачі копії.

Посилався на постанову від 26 грудня 2018 року по справі № 344/5342/16-ц провадження 61-4816св18 Верховний Суд у складі колегії судців Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу. За правилами частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012 (провадження № 61-2884св18), від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц (провадження № 61-894св17), від 21 березня 2018 року № 6-676/10 (провадження № 61-5166св18), від 24 квітня 2018 року № 161/1441/14-ц (провадження № 61- 835св18), від 15 серпня 2018 року № 2-1976/10 (провадження № 61-22036св18).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності всіх учасників справи, які належним чином були повідомлені про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником у заяві обставини не свідчать про втрату виконавчих листів і є лише припущенням, на чому не може ґрунтуватися судове рішення; підстав та доказів, що виконавчі листи були втрачені під час пересилання поштою, не надано; також не зазначено, чи звертався банк до органів поштового зв'язку щодо надходження таких виконавчих листів, чи отримував він копії постанов про повернення виконавчих документів та коли йому стало відомо про них, в силу яких причин банк тривалий час не цікавився рухом виконавчого провадження і своєчасно не звертався із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред'явлення до виконання. У заяві про поновлення строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання не зазначено об'єктивних причин та обставин, не надано відповідних доказів на підтвердження зазначеного та, що строк банком пропущено саме з поважних причин та є передбачені законом підстави для його поновлення.

Відповідно до п.17.4 Перехідних положень до Цивільно-процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ,може видати його дублікат, якщо стягував або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Статтею 433 ЦПК України, передбачено, що у разі пропуску строку для пред явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Судовим розглядом встановлено, що судовим наказом Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.02.2009 року у справі № 2-Н-50 за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимоги банку були задоволені, з боржника стягнуто суму заборгованості за кредитом в розмірі 7046,17 грн. та судові витрати в сумі 35,23 грн. та 15,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що ПриватБанк звернув до примусового стягнення судовий наказ Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.02.2009 року у справі № 2-Н-50, а також - що на підставі нього проводилися відповідні стягнення, а також - при яких обставинах його було втрачено. Крім того, відсутні докази з приводу того, чому протягом дев'яти років Банк не пред'являв даний виконавчий документ до виконання.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статтях 77-80 ЦПК України визначено, що докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно до ст.105 ЦПК України (на час видачі судового наказу) у разі ненадходження заяви від боржника протягом трьох днів після закінчення строку на її подання та за наявності даних про отримання боржником копії наказу судовий наказ набирає законної сили і суд видає його стягувачеві для пред'явлення до

виконання.

Всупереч вказаного процесуального обов'язку ПриватБанк не надав суду відомостей про його отримання стягувачем, чи він звертався за його видачею до суду, чи отримував його, чи існувало виконавче провадження за цим судовим наказом.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент ухваленні судового наказу) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років; 3) посвідчення комісій по трудових спорах - протягом трьох місяців; 4) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 5) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не встановлено законом.

У пункті 1 частини другої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» передбачалося, що строки для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред'явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред'явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та у постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» вказав, що дізнався про втрату виконавчого листа 28.07.2018 року, проте доказів щодо цього матеріали справи не містять, апелянтом не додано ні до апеляційної скарги ні до заяви було тільки додано судовий наказ та довідку про втрату виконавчого документу, складену самим заявником.

Виходячи з наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції дійшов про не доведеність поважності причин пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, тому суд обґрунтовано відмовив у видачі дубліката виконавчого листа.

Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду є необґрунтованими за безпідставністю, колегія суддів відхиляє, оскільки за своїми обставинами ця справа відрізняється від тих, що бути встановлені Верховним Судом, у даній справі відсутні належні, допустимі і достатні докази про те, що виконавчий лист (судовий наказ) було втрачено з вини виконавчої служби.

Таким чином, апелянтом всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України про процесуальний обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, - не надано до суду належних і допустимих доказів на спростовування висновків суду першої інстанції .

Судом першої інстанції правильно досліджені наявні у справі докази, їм надано належна оцінка, суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2018 року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

І.С.Сащенко.