Єдиний унікальний номер 243/3759/19 Номер провадження 22-ц/804/1834/19
Доповідач Санікова О. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Космачевської Т. В., Мальованого Ю. М.

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщені суду в місті Бахмуті цивільну справу № 243/3759/19

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2019 року,

(суддя - Мінаєв І. М., рішення ухвалено у м. Слов`янськ, повний текст судового рішення складений 13 травня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 15.03.2017 року по 17.07.2017 року у розмірі 6 620,06 грн.; заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі 5 958,29 грн.; заборгованість з виплати щорічної відпустки у розмірі 5 982,07 грн. заборгованість з виплати матеріальної допомоги до відпустки у розмірі 2 422,37 грн., посилаючись на те, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017 року, звільнена на підставі п. 1 за ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив їй зазначену заборгованість.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач був відсутній за фактичним місцем ведення діяльності, зокрема ст. Микитівка - м. Горлівка Донецької області - місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами.

Крім того, вважає, що сам по собі факт звільнення позивача 17.07.2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна палата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Вказані форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст.ст. 47,83,115,116 КЗпП України, у тому числі перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Також зазначає, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалася, проте через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Надані позивачем на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі « Розрахунки заробітної плати за лютий-липень 2017 р.» неможливо прийняти в якості належного, допустимого та достовірного доказу, оскільки зазначені довідки не відповідають вимогам, що зазвичай ставляться до офіційних документів, оскільки не містять номеру та дати її видачі, печатки підприємства, повного найменування підприємства та найменування посад осіб, які їх підписали. Довідки, надані позивачем щодо розрахунку заробітної плати, не можуть вважатись належним доказом, оскільки вони не містять необхідних реквізитів.

Вказує на відсутність вини відповідача у нездійсненні виплат на користь позивача оскільки це є наслідком злочинних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними доказами, а також на те, що позивач у розрахунку вказаному у позовній заяві порушив вимоги чинного законодавства під час визначення періоду, за яким обчислюється середня місячна плата.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги положення Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України, яким визнано, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, не передбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем , передбачених трудовим договором, тому АТ «Українська залізниця» не погоджується із зазначеним рішенням в частині задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 6220,06 грн., невиплаченої одноразової вихідної допомоги у розмірі 5958,29 грн., заборгованості з виплати щорічної відпустки - 5982,07 грн. та заборгованості з виплати матеріальної допомоги до відпустки у розмірі 2422,37 грн.

Враховуючи те, що апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно наказу № 211/Дс від 21.09.1995 року працювала на посаді учня приймальника потягів станції Микитівка, з 17.11.1995 року переведена приймальником потягів станції Микитівка, після чого обіймала різні посади, остання з яких - заступник начальника станції (з вантажної та комерційної роботи) - з 20.10.2008 року згідно наказу № 134/о від 21.10.2008 року.

15.04.2009 року станція Микитівка Донецької залізниці перейменована на станцію Микитівка державного підприємства «Донецька залізниця» (наказ № 131/ДС від 15.04.2009 року), з 08.07.2016 року державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а станція Микитівка ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом в.о. начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 4653/Дн-ос від 10.07.2017 року ОСОБА_1 звільнено 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Відповідно до наказу виробничого підрозділу «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» ПАТ «Українська залізниця» № 01-ос від 06.07.2016 року, з 08.07.2016 року трудовий договір з працівниками відокремленого підрозділу «Станція Микитівка» ДП «Донецька залізниця» продовжено у виробничому підрозділі «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», згідно списку, що знаходиться у додатку. В п.22 додатку до наказу зазначено - ОСОБА_1 , заступник начальника станції.

Згідно наказу виробничого підрозділу «Станція Микитівка» № 36-в від 13.02.2017 року ОСОБА_1 надано відпустку 38 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення з 13.03.2017 року по 20.04.2017 року.

Відповідно до розрахунків заробітної плати ВП «ДС «Микитівська «СП «ДДЗП» філії «Дон. зал.» ПАТ (ідентифікаційний код 40150216), ОСОБА_1 нараховані наступні суми:

- березень 2017 р. - 15 567,62 грн. (оплата простоїв 1 358,09 грн., раз. вин. за вислугу 407,43 грн., оплата чергової відпустки 2 141,12 грн., осн. відп. за мин. пер. 2 944,04 грн., заохоч. ювілейна дата 300,00 грн., мат. доп. систем. хар. 284,78 грн., впл. по кол. дог. 3 047,00 грн., опл. чергов. відпустки 1 338,20 грн., відпуск. за галузевою 802,92 грн., додаткова відпустка 1 070,56, оплата днів щорічної 1 873,48 грн.), з яких сума до виплати становить 12 384,03 грн.;

- квітень 2017 р. - 1 306,72 грн. (оплата простоїв 1 282,82 грн., мат. доп. систем. хар. 23,90 грн., опл. чергов. відпустки 1 338,20 грн., відпуск. за галузевою 802,92 грн., додаткова відпустка 1 070,56, оплата днів щорічної 1 873,48 грн.), з яких сума до виплати становить 1 039,08 грн.;

- травень 2017 р. - 4 137,95 грн. (оплата простоїв 4 062,26 грн., мат. доп. систем. хар. 75,69 грн.), з яких сума до виплати становить 3 290,43 грн.;

- червень 2017 р. - 1 040,99 грн. (оплата простоїв 1 021,95 грн., мат. доп. систем. хар. 19,04 грн.), з яких сума до виплати становить 827,77 грн.;

- липень 2017 р. - 5 041,56 грн. (комп. за нев. відп. зв. -2 645,70 грн., оплата простоїв 193,44 грн., мат. доп. систем. хар. 92,22 грн., вих. допомога при звільненні 7 401,60 грн.), з яких сума до виплати становить 4 082,98 грн.

Наказом виробничого підрозділу «Станція Микитівка» № 92/ДС від 17.03.2017 року встановлено початок простою з 20.03.2017 р. для всіх працівників виробничого підрозділу «Станція Микитівка», на час простою зобов`язано всіх працівників з`являтися на робочі місця згідно встановленого режиму та графіку роботи, на весь період простою працівникам станції в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П» та оплату проводити за час простою у робочі дні (зміни) згідно графіку роботи.

Наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» № 236/ДНД від 17.03.2017 року встановлено початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції.

З копій табелів обліку використання робочого часу відносно заступника начальника станції Микитівка ОСОБА_1 за період з березня 2017 року по липень 2017 року посадовий оклад становить 6 094,00 грн., у березні 2017 р. відпрацьовано 39 годин, з 13.03.2017 року по 20.04.2017 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці, згодом зазначено про простій, відомості з 18.07.2017 р. не зазначені.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач перебували у трудових відносинах, які закінчились звільненням позивачки у зв`язку із скороченням штату 17.07.2017 року. Позивачем надані до суду підтвердження факту не виплати заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, гарантовані Конституцією України, нормами КЗпП, Закону України «Про оплату праці».

Такі висновки суду є правильними.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про факт трудових відносин з відповідачем, нарахування та розміру заробітної плати, простою, відпустки з матеріальною допомогою на оздоровлення та вихідної допомоги у період з березня 2017 р. по липень 2017 року, суд вірно зазначив їх належними, достовірними та допустимими, оскільки вони узгоджуються між собою.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростований.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплатах позивачу, є безпідставними з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Враховуючи посилання апелянта на Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України, суд правильно зазначає, що наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов`язку виплати заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: