Справа № 467/69/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

при секретарі судового засідання Фесенко К.В.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення від права спадкування за законом

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та просила усунути відповідачів від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги, з урахуванням уточнення підстав позову від 11.04.2019 (а.с.184) обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_6 На момент смерті батько проживав за адресою: АДРЕСА_1 , позивач вказала також, що на момент смерті батька вона проживала з ним однією сім`єю. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є позивач та її сестри ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Останні роки до моменту смерті ОСОБА_6 був особою похилого віку, часто хворів, не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги, після перенесеної операції не міг вільно самостійно пересуватись, у нього погіршився зір, відтак опинився в безпорадному стані. На підтвердження безпорадного стану ОСОБА_6 ОСОБА_1 послалась на висновок Арбузинського ЛКК від 29.03.2017 р. Допомогу йому надавала позивач ОСОБА_1 , забезпечувала його ліками, продуктами, готувала їжу, прибирала у будинку, прала та здійснювала побутове обслуговування. Про безпорадний стан ОСОБА_6 було відомо відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які проживають в смт.Арбузинка, згідно ч.1 ст.202 ЦК України зобов`язані утримувати непрацездатного батька, але жодного разу не приїхали до батька і не мали наміру надавати йому будь-якої матеріальної чи іншої допомоги. На прохання позивача надати їй допомогу у догляді за батьком відмовились, але після його смерті спадщину прийняли. Вважає, що сестри мали можливість надавати допомогу батькові, але робити цього не хотіли. З цих причин та відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України позивач вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають бути усунуті за рішенням суду від спадкування після смерті ОСОБА_6 Крім того, як на підставу позову позивач посилалась на те, що відповідачі не надали їй матеріальну допомогу на поховання батька, на спорудження надгробного пам`ятника, не приймають участь в утриманні спадкового майна.

01.02.2019 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відкрите, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 26.02.2019. В підготовчому судовому засіданні розглянуті клопотання позивача про витребування доказів, витребувано амбулаторну картку хворого ОСОБА_6 та відомості щодо

його перебування на обліках в медичному закладі, а також відомості про пенсійне забезпечення ОСОБА_6 , копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 в зв`язку з чим в судовому засіданні оголошувались перерви. В підготовчому судовому засіданні 11.04.2019 позивач звернулась з заявою про уточнення позовної заяви, за змістом якої були уточнені підстави позову (виключила з позову обставину, що ОСОБА_6 перебував в безпорадному стані з 2012 року та включила посилання на висновок Арбузинського ЛКК від 29.03.2017 р.) Ухвалою від 11.04.2019 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду на 24.04.2019, задоволені клопотання сторін про виклик свідків. В судових засіданнях, призначених на 24.04.2019, 21.05.2019 досліджувались докази, допитані свідки. 18.06.2019 судове засідання не відбулось в зв`язку з відключенням електропостачання, наступне судове засідання призначене на 26.06.2019.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила наступне. ОСОБА_6 є батьком її та відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . До суду вона звернулась оскільки відповідачі їх спільного батька, ОСОБА_6 , не доглядали, але спадщину після його смерті прийняли, відтак мають бути усунуті від спадкування після його смерті. Востаннє сестри приймали участь у піклуванні про батька у 2012-2013 році, коли вони спільним коштом (по 3000,00 грн. з кожної сестри) встановлювали паркан навколо батькового будинку. В подальшому 1000,00 грн. вона сестрі ОСОБА_8 віддала. Приблизно з 2013 році позивач звернула увагу, що стан здоров`я батька погіршується, почала частіше до нього заходити, допомагати. 1 квітня 2014 року позивач запросила сестер щоб вирішити як доглядати за батьком, на що ОСОБА_3 відмовилась одразу, а ОСОБА_4 погодилась. Вирішили доглядати батька по тижню кожна. ОСОБА_9 один тиждень домовленість виконувала, а в подальшому припинила, пояснивши це поганим самопочуттям. Близько 10-12 років тому, більш точно позивач сказати не змогла, ОСОБА_4 возила батька на операції до м.Миколаєва та перебувала з ним в лікарні двічі в опіковому відділенні, і двічі в офтальмологічному. Загалом за останні 3,5 роки життя батька відповідачі близько трьох разів приходили до батька. Перед смертю батька позивач просила ОСОБА_4 допомогти побілити батькові кухню, але вона відмовилась зіславшись на стан здоров`я. ОСОБА_10 приходила до батька на запрошення позивача але тільки подивилась на нього. Щодо стану здоров`я ОСОБА_6 позивач пояснила, що він страждав на трофічну язву лівої голені, яка постійно сочилася, тому мав останні роки проблеми з пересуванням, також страждав хворобами очей та погано бачив. Декілька разів виходив з дому і губився. Одного разу їй подзвонила знайома та повідомила, що батька потрібно забрати з вулиці бо він розгубився і не знає куди йому йти. Після цих випадків, приблизно з 2016 року, вона стала запирати батька щоб він не пішов і не загубився. Коли було добудовано паркан та встановлена калітка, позивач стала запирати ще й калітку. Ключі від батькового будинку були тільки в неї, у сестер ключів не було, проте сестри до неї не зверталися з проханням надати їм ключі. Приблизно до 2016 року ОСОБА_3 та її чоловік приносили батькові їжу та передавали її через вікно, але після сварки батько на неї образився і не їв того, що вона приносить, після чого вона носити їжу припинила. Останні 9 місяців життя батько не підводився з ліжка. Весь цей час вона доглядала батька, купувала йому їжу і ліки, прала, готувала їжу, викликала лікарів. Проживала вона від батька окремо, але щодня приходила, за необхідності залишалася у батька ночувати. Батько отримував пенсію, також в батька була земельна ділянка площею 1,7 га, яку використовував за усною домовленістю чоловік позивачки, за що сплачував ОСОБА_6 грошові кошти, останні два роки в сумі 6000,00 грн. На їжу та на ліки батько гроші їй давав, йому вистачало. За батькові гроші нею був куплений котел для опалення будинку, вугілля. Відтак матеріально батько був забезпечений, але потребував стороннього догляду в зв`язку зі станом здоров`я та нездатністю до самообслуговування. Особисто батько ніколи не звертався з проханням про надання допомоги до відповідачів, проте відповідачі були обізнані щодо стану його здоров`я. Напередодні дня смерті батька до нього дійсно приходили племінниці позивача, дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проте вона племінницям не дозволила залишитися біля свого батька, оскільки їй потрібно було піти до себе додому впоратись по господарству, а залишати племінниць біля батька вона боялась, так як племінниці могли завдати йому шкоди (на запитання суду щодо характеру шкоди позивач відповіла, що навіть вбити, підстав для такого побоювання не назвала). Натомість позивач запропонувала племінницям прийти пізніше, коли вона повернеться, проте племінниці вже не приходили. Допомоги на поховання сестри їй не надали, витрати на поховання вона понесла самостійно. ОСОБА_4 на похорон не прийшла. ОСОБА_3 була присутня на похороні та допомагала в їх організації, але грошей не давала. Державну допомогу на поховання позивач отримала та витратила на поминки (9 та 40 днів). Пам`ятник на могилі батька ніким ще не встановлений. Позивач вказала, що їй відомо про хвороби сестер, що ОСОБА_10 хворіє на цукровий діабет, а ОСОБА_13 страждає на онкологічне захворювання, проте останні ще працюють, тому мали можливість надавати батькові допомогу та доглядати його, проте від надання такої допомоги ухилилися. На підставі викладених обставин просила позов задовольнити та усунути від спадкування після смерті ОСОБА_6 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, навів нормативне обґрунтування позову виходячи зі змісту ч.5 ст. 1224 ЦК України, вважав доведеним факт ухилення відповідачів від надання допомоги батьку, який хворів та потребував допомоги, просив позов задовольнити та усунути від спадкування після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки вона та ОСОБА_4 ніколи від надання допомоги батькові не ухилялись, а доглядати його не могли за станом здоров`я. ОСОБА_3 пояснила в судовому засіданні, що насправді питання догляду за батьком піднімалось між сестрами не в квітні 2014, як пояснює позивач, а в квітні 2016 року. На той час батько ще сам пересувався та певною мірою міг себе обходити, але йому потрібно було прати одяг та готувати їжу. До цього часу як вона, так і відповідач ОСОБА_4 батькові за необхідності допомагали, купували їжу, обробляли город, тощо, спілкувались з ним особисто та телефоном. Відповідач ОСОБА_4 їздила з батьком на операцію до м.Миколаєва, оскільки після опіку обличчя в батька було діагностовано відшарування сітківки, ОСОБА_10 доглядала батька після операції. Крім того, ОСОБА_10 перебувала в лікарні з батьком ще декілька разів. Спільним коштом сестри будували паркан біля батькової хати (по 3000,00 грн. кожна сестра), проте це було наприкінці 2014 - на початку 2015 року, а не в 2013 році як зазначила позивач. В 2015 році коштом своєї родини відповідач ОСОБА_3 робила ремонт в помешканні батька. В свою чергу позивач ОСОБА_1 всіляко перешкоджала їх спілкуванню з батьком, зачиняла його. Певний час вона передавала батькові їжу, її чоловік заходив до подвір`я житлового будинку, де мешкав батько та передавав батькові їжу через вікно, оскільки ОСОБА_1 зачиняла будинок. Проте батько не їв те, що вона передавала. Жодних сварок з батьком в неї не було, та вона вважає, що ОСОБА_1 намовляла на неї батькові, тому він не їв те, що відповідач ОСОБА_14 передавала. Передавати харчі вона припинила тому що після того, як у паркані біля батькового будинку була встановлена хвіртка і позивач почала її зачиняти, вона та її чоловік не могли потрапити на подвір`я. Крім того, чоловік відповідачки захворів, а потім захворіла і вона сама, тому ходити до батька вони не могли. Після розмови щодо догляду за батьком в 2016 році, коли ОСОБА_4 погодилась по черзі по одному тижню доглядати батька, ОСОБА_4 один тиждень до батька ходила, прала його речі, але захворіла, їй мали робити операцію, тому в подальшому виконувати домовленість сестра не змогла за станом здоров`я. Вона ж, в свою чергу, не могла надавати батькові допомогу, оскільки спочатку тяжко захворів її чоловік, а згодом в неї самої було діагностовано онкологічне захворювання, 15.11.2016 вона перенесла операцію та з 13.12.2016 по 16.01.2017 року курс опромінення (25 сеансів). З власного будинку після операції вона почала виходити лише в березні 2017 року. Загалом лікування їй коштувало близько 200000,00 грн., та вона досі має борги. Щодо безпорадного стану батька відповідач зазначила, що дійсно в батька була трофічна язва лівої голені, що потребувала постійного догляду, не заживала та сочилась та проблеми з зором, але він самостійно пересувався і на побутовому рівні міг себе обходити, з ліків вживав лише препарати для обробки ран та аспірин. Матеріально батько був забезпечений, отримував пенсію та земельну ділянку, яку за домовленістю використовував чоловік позивачки. Про те, що батько йде з дому і губиться їй не повідомляли. З якого часу батько перестав ходити їй не відомо. Наданий позивачем висновок ЛКК від 29.03.2017 року відповідач вважає таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить печаток лікарів та виданий лише на один день. Вважає, що отримання даного висновку ініційоване ОСОБА_1 з метою отримання субсидії та не відповідає дійсності. Про те, що ОСОБА_1 ходила до батька та йому допомагала відповідачці ОСОБА_14 відомо. 28.12.2017 року біля будинку батька її дочка та дочка ОСОБА_4 , побачили машину «Швидкої» та пішли дізнатись що з їх дідусем та допомогти ОСОБА_1 в разі потреби, проте остання їх вигнала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Про його смерть відповідачу повідомив син позивачки. Поховання здійснювала ОСОБА_1 , грошових коштів на поховання ОСОБА_3 зазначила що їй не надавала, допомагала тільки вирішувати організаційні питання, оскільки після перенесеного лікування перебувала в скрутному матеріальному становищі, з 26.08.2014 року є пенсіонеркою та не працює, пенсія єдиним джерелом її існування. Інвалідність не оформляла тому що є пенсіонеркою та для неї в цьому немає сенсу.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що від догляду за батьком ніколи не ухилялась, завжди допомагала, але останнім часом не мала змоги за ним доглядати за станом здоров`я. Коли батько хворів, вона допомагала йому, їздила з ним на операції та перебувала з ним на стаціонарному лікуванні в м.Миколаєві. Коли стан здоров`я батька погіршився, в 2016 році, за домовленістю з ОСОБА_1 вони мали по черзі по тижню, піклуватись про нього (прати, готувати їжу), проте вона особисто до батька ходила лише тиждень, після чого захворіла, зокрема, перенесла операцію на стопі, має проблеми з зором, хворіє на цукровий діабет, з 2014 року є інвалідом ІІІ групи. Відповідачу відомо, що ОСОБА_1 доглядала батька. Відповідач пояснила, що працює бібліотекарем та отримує мінімальну заробітну плату. З похованням батька вона ОСОБА_1 допомогти не змогла, так як в той час хворіла, не могла пересуватись та витрачала всі наявні кошти на лікування.

Представник відповідачів ОСОБА_5 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та усунення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 заперечував. Представник відповідачів зазначив, що жодного доказу перебування ОСОБА_6 в безпорадному стані позивачем не надано, оскільки висновок ЛКК від 29.03.2017 року вимогам закону не відповідає, при цьому жоден свідок особисто ОСОБА_6 в безпорадному стані не бачив. При цьому відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від догляду за батьком не ухилялись, а самі хворіли та потребували допомоги. Матеріально ОСОБА_6 був забезпечений, отримував пенсію, мав земельну ділянку, яка перебувала в користуванні у чоловіка позивача. Позивачем не доведено також, що ОСОБА_6 потребував допомоги саме відповідачів, з огляду на те, що він отримував допомогу від ОСОБА_1 .

Суд заслухав пояснення учасників справи, свідків, дослідив письмові докази та встановив наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами ст. 1224 ЦК України.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 88 років, що встановлено на підставі свідоцтва про смерть та повторного свідоцтва про смерть (копії а.с.26, 120).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина до складу якої ввійшло наступне майно: житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом АВЕ №820148 від 16.12.1999 року (копія а.с.151); земельна ділянка площею 1,70 га в межах Арбузинської селищної ради Арбузинського району для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 25.07.2005 року.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 за законом є його діти:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка спадкодавця, що встановлено зі свідоцтва про її народження від 21.02.1960 року НОМЕР_2 (копія а.с. 126), повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №2 від 29.05.2018 року (а.с.129-131), повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №5 від 29.05.2018 року (а.с.132-134), яка звернулась з заявою про прийняття спадщини 29.05.2018 року (копія а.с. 115) та

отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки спадкового майна (копії а.с.171, 173), таким чином спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка спадкодавця, що встановлено зі свідоцтва про її народження від 31.12.1957 року ЯЮ НОМЕР_3 НОМЕР_4 (копія а.с. 135), свідоцтва про укладення шлюбу від 27.12.1982 року НОМЕР_5 (копія а.с. 136), яка звернулась з

заявою про прийняття спадщини 29.05.2018 року (копія а.с. 114) та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки спадкового майна (копії а.с.167, 169), таким чином спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла;

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка спадкодавця, що встановлено зі свідоцтва про її народження від 21.02.1960 року НОМЕР_6 (копія а.с. 142), свідоцтва про укладення шлюбу від 01.09.1978 року НОМЕР_7 (копія а.с. 142), яка звернулась з заявою про прийняття спадщини 31.05.2018 року (копія а.с. 138) та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки спадкового майна (копії а.с.175, 177), таким чином спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 цього Кодексу визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів спадкової справи (а.с. 113-183) встановлено, що заповіт на випадок смерті ОСОБА_6 за життя не складав, його дочки отримали спадщину за законом як спадкоємці першої черги, інших спадкоємців немає.

У відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, на яку посилається позивач в обгрунтування позовних вимог, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Стаття 51 Конституції України закріплює обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Виходячи зі змісту ч. 5 та відповідно до роз`яснень викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_15 - що вона проживає через дорогу від будинку, де проживав покійний ОСОБА_6 , який крім того є хрещеним батьком її синів. Свідок зазначила, що ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_6 , доглядала його, оскільки він потребував сторонньої допомоги останні роки свого життя. Свідок неодноразово приходила допомагати ОСОБА_1 в догляді за її батьком, оскільки останнім часом, понад рік, більш точно вона вказати не може, ОСОБА_6 був «лежачим». Коли він падав, свідок допомагала його підіймати. Також свідок вказала, що їй відомо про причини, з яких ОСОБА_1 стала закривати будинок, так як ОСОБА_6 став виходити з хати та в нього стала пропадати пам`ять. ОСОБА_6 отримував пенсію та матеріальної допомоги не потребував. Щоб приходили інші дочки до ОСОБА_6 вона не бачила.

Свідок ОСОБА_16 що він проживає через дорогу від будинку, де проживав покійний ОСОБА_6 Йому відомо, що останні 1,5 роки свого життя ОСОБА_6 не виходив з хати, а коли ще ходив, то ледве пересував ноги. Свідок бачив, як до батька ходила донька ОСОБА_17 . Інших сестер не бачив. Тільки одного разу бачив ОСОБА_18 , коли до батька приїжджала «Швидка». Також йому відомо, що хвіртку до будинку ОСОБА_6 почали закривати тоді, як добудували паркан, близько 3-4 роки назад.

ОСОБА_19 що він є сином ОСОБА_1 , позивача у справі. Йому відомо, що його дід, ОСОБА_6 помер наприкінці ІНФОРМАЦІЯ_5 . Свідок особисто допомагав косити траву біля дідової хати, носив дрова, тощо. Крім нього до 2015 року діду допомагали інші онуки, тітки ОСОБА_10 та ОСОБА_13 . В 2015 році будували разом паркан. Останні роки життя дід потребував сторонньої допомоги за станом здоров`я. Близько 2-років до смерті ОСОБА_6 не міг самостійно пересуватись, лежав, а мати свідка, ОСОБА_1 топила у діда в хаті, прала, прибирала, готувала їжу. Крім матері за дідом ніхто не доглядав. В 2014 році він особисто встановлював у діда котел. Хто його купував свідку не відомо. ОСОБА_20 тітки ОСОБА_8 та ОСОБА_13 приходили до діда, в присутності свідка в 2015 році.

Свідок ОСОБА_21 що він є чоловіком ОСОБА_1 , а ОСОБА_6 був її батьком. Свідку відомо, що останні два роки життя ОСОБА_1 допомагала батькові, а з березня 2017 року і до моменту смерті в ІНФОРМАЦІЯ_6 , коли ОСОБА_6 вже не підводився з ліжка, його (свідка) дружина доглядала батька, постійно в нього знаходилась, прала, кормила, опалювала будинок. Свідок особисто приїздив їй допомагати з жовтня 2017 року (після закінчення жнив). Поховання ОСОБА_6 здійснювала ОСОБА_1 , сестра ОСОБА_13 їй допомагала, їздила за продуктами, тощо. Розмов про те, хто буде доглядати батька при свідкові ніколи не відбувалось. Матеріально ОСОБА_6 був забезпечений, отримував пенсію. Свідок вказав, що використовував належну ОСОБА_6 земельну ділянку, за що сплачував йому 6000,00 грн. щороку.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що дружить з ОСОБА_1 з 2009 року, працює в Арбузинському аграрному ліцеї технічним працівником. Про безпорадний стан ОСОБА_6 їй відомо зі слів ОСОБА_1 Про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 відмовляються доглядати батька, мотивуючи це станом свого здоров`я їй відомо, оскільки при ній відбувалась телефонна розмова ОСОБА_1 з сестрами. Особисто вона може пояснити, що ліцей знаходиться близько від будинку, де жив ОСОБА_6 , відтак свідок бачила як ОСОБА_1 щодня ходила до ОСОБА_6 та в зв`язку з цим відпрошувалась з роботи. Що до батька приходили відповідачі вона не бачила.

Слід зазначити, що покази свідка ОСОБА_22 в частині телефонної розмови між позивачем та відповідачами суд оцінює критично, оскільки вважає сумнівною можливість сприймати зміст такої розмови особою, яка не приймає в ній участь.

ОСОБА_23 пояснила, що є дочкою ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 був її дідусем. За життя дідусь дійсно мав проблеми зі здоров`ям, в нього була рана на нозі, яка не заживала, проблеми з зором, але йому приблизно в 2011 році було проведено операцію на одному оці та зір частково повернувся. Дідусь був активним і поки міг рухався сам, тільки за два роки до своєї смерті він перестав їздити на велосипеді, а за півтора роки перестав виходити на вулицю. Їй відомо також, що приблизно за пів року до своєї смерті дідусь зліг та вже не підводився з ліжка. Декілька разів, приблизно за півтора роки до смерті дідуся вона з мамою та тіткою ОСОБА_24 приходили купати його, носили гарячу воду від тітки ОСОБА_25 , яка живе неподалік, прали. В 2015 році свідок вказала, що вона особисто майже щодня привозила дідусеві продукти. Коли було добудовано паркан, приблизно влітку 2016 року, ОСОБА_1 через місяць змінила замки в дідовому будинку та перестала пускати її та своїх сестер до нього, єдиний ключ від будинку був у ОСОБА_1 З цього ж

часу позивач від`єднала у будинку телефон, хоча до цього дідусь їм дзвонив. Коли в ОСОБА_1 просили ключі, то завжди знаходились відмовки. Останні пів року з приводу ключів вже не звертались. Напередодні смерті дідуся свідок вказує, що вона разом із двоюрідною сестрою, донькою ОСОБА_3 , яка приїхала з іншого міста в гості, вирішили навідати дідуся та допомогти ОСОБА_1 В хату, побачити дідуся, вона їх пустила, проте одразу вигнала, від допомоги відмовилась. Наступного дня ОСОБА_6 помер.

Свідок ОСОБА_26 пояснила, що працює в гуртожитку Арбузинського аграрного ліцею, біля ліцею розташований будинок, в якому жив ОСОБА_6 . Особисто вона не бачила, в якому стані перебував ОСОБА_6 , проте може сказати, що останні пів року він зі свого будинку не виходив. До нього постійно ходила ОСОБА_1 , жодного разу вона не бачила щоб ходили інші сестри, крім того допомагати ОСОБА_1 до хворого ОСОБА_6 відпрошувалась технічний працівник.

Свідок ОСОБА_27 пояснила, що працює в Арбузинському аграрному ліцеї, біля ліцею розташований будинок, в якому жив ОСОБА_6 . Одного разу свідок побачила ОСОБА_6 на дорозі, в тапочках, розгубленого, він просив допомоги. Тоді свідок подзвонила ОСОБА_1 , але остання заперечила, що вона не єдина дочка і щоб свідок дзвонила її сестрам. Після вмовлянь ОСОБА_1 батька все ж забрала. Запирати хвіртку батькового домоволодіння ОСОБА_1 стала до 2016 року, після того, як був добудований паркан. Також свідок бачила, що ОСОБА_1 через двір ліцею ходила до батька. Її сестер свідок не бачила.

Свідок ОСОБА_28 пояснила, що працювала в Арбузинському аграрному ліцеї в столовій, біля ліцею розташований будинок, в якому жив ОСОБА_6 . Свідок зазначила, що їй відомо, що ОСОБА_6 хворів та потребував допомоги, вона бачила як до батька щодня ходила ОСОБА_1 , і ніколи не бачила щоб до нього ходили інші дочки. На запитання відповідача ОСОБА_3 свідок пояснила, що звільнилась з роботи та не працювала в ліцеї з квітня 2016 року. Відтак, суд критично оцінює покази даного свідка.

Свідок ОСОБА_29 пояснив, що жив у смт.Арбузинка, у тому самому провулку, де жив ОСОБА_6 Неодноразово свідок бачив як ОСОБА_3 з дочкою приходили до ОСОБА_6 , приносили сумки. Зять ОСОБА_3 приходив до свідка брати домкрат (щоб підняти трубу), оскільки підводив до дідового будинку воду. Разом діти будували ОСОБА_6 паркан (приблизно у 2015 році). Після будівництва паркану ще деякий час ОСОБА_3 з дочкою приходила, а потім припинили.

Свідок ОСОБА_30 пояснив, що є племінником ОСОБА_3 , та сусідом покійного ОСОБА_6 відомо, що дочки ОСОБА_6 раніше всі йому допомагали, і приходили, разом будували паркан коло його будинку. Потім хто доглядав ОСОБА_6 , йому не відомо.

Свідок ОСОБА_31 пояснив, що є чоловіком ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був його тестем. Свідок пояснив, що за життя ОСОБА_6 завжди працював, займався городом, вирощував свиней, мав заощадження. Свідок вказує, що він особисто завжди допомагав ОСОБА_6 , зокрема, пахав город до 14.09.2016 року, коли свідок переніс операцію, наразі йому встановлена ІІ група інвалідності. До цього свідок вказує, що за рахунок його родини робився ремонт в залі в будинку ОСОБА_6 , він допомагав проводити водопостачання в тестевий будинок, разом з іншими будували паркан. ОСОБА_1 стала закривати ОСОБА_6 в будинку приблизно в 2015-2016 році. Доки батько міг ходити, свідок вказує, що приносив йому їжу, яку передавала дружина та передавав батькові через вікно. Потім у вересні 2016 року свідок переніс операцію, потім захворіла дружина, перенесла операцію та курс опромінення, в зв`язку з чим до батька не ходили. Ключі від будинку були тільки у ОСОБА_1 , зайти в будинок вони не могли.

З довідки Арбузинського відділу Южноукраїнського ОУПФУ від 12.03.2019 року (а.с.56) встановлено, що ОСОБА_6 отримував пенсію за віком при повному стажі, сукупний розмір отриманих платежів за період з січня 2014 року по грудень 2017 року склав 72472,66 грн. У період з січня 2014 року по серпень 2015 року розмір пенсії його складав 1298,76 грн, з вересня 2015 року по квітень 2016 року 1442,51 грн., з травня 2016 року по листопад 2016 року 1506,91 грн., з грудня 2016 року по квітень 2017 року 1641,46 грн., з травня 2017 по вересень 2017 року 1716,21 грн. з жовтня 2017 року по грудень 2017 року 2540,22 грн. В той же час прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність за цей період складав: з 01.01.2014 по 31.12.2014 року 949,00 грн; з 01.01.2015 по 31.08.2015 року 949,00 грн., з 01.09.2015 по 31.12.2015 року 1074,00 грн., з

01.01.2016 по 30.04.2016 року 1074,00 грн.; з 01.05.2016 по 30.11.2016 року 1130,00 грн.; з 01.12.2016 по 31.12.2016 року 1247,00 грн.; з 01.01.2017 по 30.04.2017 року 1247,00 грн.; з 01.05.2017 по 30.11.2017 року 1312,00 грн., з 01.12.2017 по 31.12.2017 року 1373,00 грн. Таким чином, розмір пенсійного забезпечення ОСОБА_6 весь час перевищував розмір встановленого в державі прожиткового мінімуму. При цьому надані позивачем квитанції про сплату ОСОБА_6 комунальних платежів (а.с.13-24) за спожиту електроенергію та телефон, покупку вугілля (а.с.25) не свідчать про непомірно великі витрати на утримання будинку. Відомостей про понесені витрати на ліки позивачем не надано.

Крім того, з пояснень позивача та її чоловіка, свідка ОСОБА_21 встановлено, що ОСОБА_21 використовував належну ОСОБА_6 земельну ділянку та одноосібно її обробляв з метою одержання прибутку, за що сплачував ОСОБА_6 грошові кошти, сума яких складала останні два роки по 6000,00 грн. Власне й сама позивач в судовому засіданні ту обставину, що ОСОБА_6 потребував матеріальної допомоги не підтвердила. Відтак, судом не встановлено тієї обставини, що ОСОБА_6 за життя потребував матеріальної допомоги від відповідачів.

Відповідно до дослідженої в судовому засіданні медичної карточки амбулаторного хворого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що 17.10.1997 року він звертався до лікаря хірурга та з 17.10.1997 по 20.11.1997 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: гострий тромбофлебіт підшкірних вен правої гомілки і стегна. 20.10.1997 проведена операція тромбектомія та сафектомія справа. 15.04.1998 року йому встановлено діагноз посттромбофлебтичний синдром правої нижньої кінцівки, лімфостаз. З 06.12.2000 року діагноз ПТФС (посттромбофлебтичний синдром) правої гомілки, набряково-індуративна форма. Подальшими записами даний діагноз неодноразово підтверджений, ОСОБА_6 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні за даним діагнозом. 03.03.2004 року ОСОБА_6 діагностовано ПТФС, трофічна язва правої гомілки, в подальшому обмежена рухливість правої гомілки.

16.04.1998 року ОСОБА_32 ВМ. лікарем окулістом встановлено діагноз відшарування сітчатки ока зліва. 29.01.1999 року лікарем окулістом встановлено діагноз факосклероз та відшарування сітківки, рекомендовано операцію. 04.04.2005 року додатково діагностовано катаракту. 16.08.2008 року ОСОБА_6 проведено операцію артефакія ока з встановленням імпланта.

З 08.02.1999 року, що підтверджено і в подальших записах ОСОБА_6 діагностовано ішемічну хворобу серця та атеросклеротичний кардіосклероз.

30.12.2017 року черговим фельдшером швидкої допомоги Арбузинського ППБ констатовано біологічну смерть ОСОБА_6 .

Згідно інформації, наданої КНП «Арбузинський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Арбузинської районної ради» №117/01-15 від 04.03.2019 року, наданої на виконання ухвали від 26.02.2019 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на обліку у сімейного лікаря загальної практики сімейної медицини з діагнозом:

- ішемічна хвороба серця;

- атеросклеротичний кардіосклероз.

Відтак, за змістом медичних документів, що узгоджується з поясненнями сторін та свідків, судом встановлено, що ОСОБА_6 , будучи особою похилого віку (вік понад 80 років), страждав на хронічні хвороби, та потребував сторонньої допомоги.

При цьому суд вважає слушними доводи відповідача ОСОБА_3 та не приймає до уваги висновок ЛКК ЦПМСД №132 від 29.03.2017 року (а.с.186), оскільки він не відповідає формі медичного висновку про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі, затвердженій Наказом Міністерства соціальної політики України від 14.07.2016 року № 762 Про затвердження форм документів, необхідних для оформлення на обслуговування в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг).

Крім того, під час судових дебатів представник позивача ОСОБА_2 послався в обгрунтування позовних вимог на рішення виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області, яким, як зазначив представник позивача опікуном недієздатного ОСОБА_6 було призначено громадянина ОСОБА_33 , в зв`язку з цим, оскільки представник позивача посилався в дебатах на докази, які судом не досліджувались, в порядку, визначеному ст.249 ЦПК України судом постановлено ухвалу про повернення до з`ясування обставин справи.

Судом оглянуто в засіданні Рішення виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 28.04.2017 року №66 про надання висновку про доцільність призначення опікуна недієздатної особи (піклувальника обмежено дієздатної особи), яким вирішено надати ОСОБА_33 висновок про доцільність призначення його опікуном над громадянином ОСОБА_6 та власне висновок як додаток до цього рішення. З приводу цього документу ОСОБА_1 пояснила, що нею було ініційоване питання про призначення свого сина ОСОБА_33 опікуном щодо ОСОБА_6 з метою отримання заощаджень батька на рахунках «Ощадбанку», проте сестри на призначення опікуном її сина не погодились, тому у встановленому порядку ОСОБА_6 за рішенням суду недієздатним визнаний не був, до суду з відповідною заявою ніхто не звертався, в дійсності ОСОБА_33 догляду за дідусем не здійснював.

ОСОБА_4 до пояснень ОСОБА_1 додала, що остання зверталась до неї та запитувала чи погоджується вона призначити опікуном батька ОСОБА_33 з метою отримання останнім субсидії, на що ОСОБА_4 не погодилась.

Відтак, зазначені докази не підтверджують та не спростовують обставин, які підлягають доказуванню в даній справі.

З досліджених в судовому засіданні медичних документів на ім`я ОСОБА_3 встановлено, що вона 31.07.2011 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Арбузинської ЦРЛ з діагнозом холецистопанкреатит, направлена до хірургічного відділення Миколаївської обласної лікарні, де її прооперовано та виписано 15.08.2011 (а.с.72,73). З 07.11.2016 по 29.11.2016 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному онкологічному диспансері, стан після операції, супутні діагнози цукровий діабет та гіпертонічна хвороба (а.с.71). Даний діагноз підтверджений також випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, рекомендовано 25 сеансів променевої терапії (а.с. 74-75). Захворювання та факт проходження відповідачкою променевої терапії підтверджується також результатами досліджень від 08.12.2016 року, 22.02.2017 року, 15.09.2017 року (а.с.76-83).

Відповідач ОСОБА_4 є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням на її ім`я від 02.09.2014 року довічно (а.с.125). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серія 10ААБ №544806 причина інвалідності загальне захворювання, висновок про умови та характер праці може працювати бібліотекарем. Рекомендовано лікування у ендокринолога, невролога, хірурга. За формою індивідуальної програми інваліда ОСОБА_4 хворіє на цукровий діабет І типу, має обмеження щодо самообслуговування та трудової діяльності. 26.07.2016 року ОСОБА_4 діагностовано синдром «щелкающего І пальца» лівої кисті та направлено на консультацію до відділення мікрохірургії. Відповідно до виписки з медичної карти №4802/226 стаціонарного хворого відділення судинної хірургії та мікрохірургії МОЛ ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні з 10.04.2017 по 11.04.2017 року, їй встановлено діагноз Контрактура Дюпюітрена правої кисті І ст. та прооперовано (а.с. 98). Згідно з результатом дослідження лівої стопи від 09.01.2018 року (за 10 днів після смерті ОСОБА_6 ) у ОСОБА_4 виявлено ознаки застарілих, незрощених осколкових переламів кубовидної, клиновидної кісток, проксимальних голівок ІІ та ІІІ ст., синовит, артроз гомілковостопного, таран-п`яткового зчленування (а.с.99). ОСОБА_4 продовжувала хворіти, встановлений діагноз - діабетична нейроостеоартропатія (артропатія Шарко) лівої стопи, супутні хвороби (а.с.93). Як видно з довідки виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № медичної карти 552520 (а.с.95) з вересня 2017 року ОСОБА_4 почала турбувати ліва стопа, лікували остеоартроз, діагностовано станом на 12.06.2018 діабетична остеоартропатія лівої стопи. Зазначений діагноз підтверджений іншими медичними документами, оскільки ОСОБА_4 продовжувала хворіти (а.с.90,91,92,94). ОСОБА_4 має вади зору, що є наслідком захворювання на цукровий діабет (а.с.100-103).

Зміст досліджених медичних документів на ім`я відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 узгоджується з поясненнями відповідачів та в сукупності з іншими доказами свідчить про те, що відповідачі надавали допомогу батькові певний час та припинили надавати допомогу ОСОБА_6 за станом здоров`я. Відтак судом не встановлено факту ухилення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від надання спадкодавцеві ОСОБА_6 допомоги при можливості її надання.

Крім того, приймаючи рішення суд враховує, що позивач ОСОБА_1 , не узгоджуючи своїх дій з відповідачами, прийняла рішення запирати ОСОБА_6 в будинку, та мала єдиний комплект ключів від нього, відтак очевидно, що взяла на себе відповідальність по догляду за батьком. Також,

ОСОБА_6 не вживав їжу, принесену від ОСОБА_3 , про що зазначали сторони і свідки, отже він не виявляв бажання отримувати допомогу від ОСОБА_3 Відтак не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні та обставина, що ОСОБА_6 потребував допомоги саме відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за умови надання такої допомоги ОСОБА_1

З наданої позивачем копії медичної карти амбулаторного хворого на її ім`я (а.с.84-87) вбачається, що ОСОБА_1 страждає рядом хронічних хвороб, проте дана обставина не свідчить про наявність або відсутність тих обставин та фактів, які підлягають доказуванню у даній справі.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як було зазначено у рішенні вище, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування, чого в судовому засіданні при розгляді даної справи доведено та встановлено не було, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Документально підтверджені судові витрати, у виді судового збору, сплаченого позивачем до подання позову суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 202 СК України, ст. 1224 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення від права спадкування за законом відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлений 05.07.2019.

Суддя І.О.Догарєва