Провадження № 2/734/748/19 Справа № 734/2386/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(з а о ч н е)

31 жовтня 2019 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Іванюка Т.І.,

при секретарі - Дідовець М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козелець Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Остерська КЕЧ району та Державна міграційна служба Чернігівської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

в с т а н о в и в:

у суд із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 , у якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_1 згідно ордеру № 55 від 29.01.2010 року та зобов`язати Державну міграційну службу Чернігівської області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку із службового житла, яке належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 згідно ордеру № 55 від 29.01.2010 року. Вимоги позивач мотивує тим, що на даний час проходить військову службу та являється військовослужбовцем. За рішенням начальника Деснянського гарнізону, згідно ордеру №55 від 29.01.2010 року, надано у користування житлову площу в сімейному гуртожитку - кімнату № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 . На момент отримання ордеру, позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 21 березня 2016 року шлюб з останньою рішенням суду було розірвано. Із березня 2015 року ОСОБА_2 не проживає на даній житловій площі та не має жодних відносин з позивачем, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає. У добровільному порядку відповідачка відмовляється знітися з реєстрації.

У судове засідання позивач не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи у його відсутності не подавала.

За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.

У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини:

згідно корінця ордеру від 29.01.2010 року ОСОБА_1 було надано право на зайняття з сім`єю (дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_6 ) житлової площі в гуртожитку в АДРЕСА_1 , розміром 29.63 кв. метрів;

рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано;

згідно акту обстеження квартири АДРЕСА_3 від 01.04.2019 року, у даній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Зареєстрована, але не проживає з березня 2015 року по теперішній час ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Остерська КЕЧ району та Державна міграційна служба Чернігівської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання підлягає частковому задоволенню із наступних підстав:

згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку) (ч.1ст.66 ЖК України). Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (ч.1 ст.67 ЖК України). Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР (ст.68 ЖК України).

Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що нормами законодавства встановлені обов`язки особи, яка користується житловим приміщенням сплачувати комунальні послуги, утримувати житло в належному для проживання стані. При цьому право користування наданим для проживання житлом не є абсолютним та обмежується нормами законодавства необхідністю його фактичного використання особами, яким воно надане за призначенням для проживання.

Так, наданими позивачем доказами підтверджується факт не використання житла відповідачем за призначенням протягом строку, встановленого положеннями ст.72 ЖК України, яким є складений у відповідності до норм законодавства акт посадових осіб органу, на який покладено обов`язок обслуговування житлового фонду. При цьому, доказів поважності причин не використання житла, відсутності особи за місцем реєстрації протягом шестимісячного строку суду не надано.

За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача у наданому спірному житловому приміщенні понад 6 місяців, зібрані у справі докази та їх оцінка свідчать про фактичне таке не проживання, - наявні підстав для визнання відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою.

Внаслідок викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача про втрату відповідачем права користування житлом - квартирою АДРЕСА_3 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Державну міграційну службу Чернігівської області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку із службового житла, яке належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на житло є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації при зверненні зацікавленої особи до відповідних органів в передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,4,280-289 ЦПК України, ст. ст. 389,391 ЦК України, ст. 64, 65, 66, 71, 72 ЖК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Остерська КЕЧ району та Державна міграційна служба Чернігівської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_1 згідно ордеру № 55 від 29.01.2010 року.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у сумі 768 гривень 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя