ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4834/19 Справа № 182/9485/18 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Приватне підприємство «Сієста»,

відповідач - Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Сієста» на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року, винесену суддею Багровою А.Г. в місті Нікополі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року Приватне підприємство «Сієста» звернулося до суду з позовом до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна.

Позивач просив суд зняти арешт з усього нерухомого майна підприємства, що був накладений відповідачем на виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2010 року у справі №2-2265/10., оскільки вважає, що наявність не знятого арешту з майна порушує його права власності .

УхвалоюНікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою Приватного підприємства „Сієста" до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна.

Позивач Приватне підприємство „Сієста", не погоджуючись з винесеною постановою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що висновок суду першої інстанції щодо неможливості розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства є хибним, оскільки арешт на майно позивача накладено в рамках примусового виконання судового рішення у цивільній справі і спір виник не у зв`язку із здійсненням господарської діяльності між сторонами. Позивач наголошує на тому, що суд першої інстанції, вдруге у даній справі неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від позивача ПП «Сієста» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у відкритті провадження, керувався нормами статей 19, 186 ЦПК України, й виходив з того, що спір, який виник між сторонами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за суб`єктним складом, не є публічно-правовим, а має приватно - правовий характер, що виник між юридичними особами, тому цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06. 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як роз`яснено у п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до положень п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ПП «Сієста» звернулося до суду з позовом до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіальногоуправління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна.

Постановою ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції від 16 липня 2010 року накладено арешт на все майно ПП «Сієста», як боржника, накладений у рамках примусового виконання судового рішення у цивільній справі №2-2265/10, що підтверджується рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2010 року (а.с.25-26), копією виконавчого листа №2-2265/10, виданого 17 червня 2010 року (а.с.29-30), відповіддю державної виконавчої служби на запит адвоката Салюка Ю.В. (а.с.31).

Отже, як встановлено апеляційний переглядом, арешт майна ПП «Сієста» було накладено в межах примусового виконання судового рішення у цивільній справі, а не в межах виконання судового рішення у господарській справі, тому посилання суду на п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5, як на підставу визначення юрисдикції - господарського суду, колегія суддів вважає невірним, оскільки висновок суду суперечить роз`ясненням викладеним у п.5 зазначеної постанови.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, який поданий ПП «Сієста» на захист своїх майнових прав, спір про зняття арешту з майна не може бути віднесений до приватно-правового, оскільки відноситься до цивільно-правового, що виключає його вирішення за правилами господарського судочинства.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про не підвідомчість спору цивільній юрисдикції не ґрунтується на нормах процесуального права, якого суд дійшов з помилковим застосуванням положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, що, в свою чергу, є підставою для скасування ухвали, з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п.3,4, 382, 383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Приватного підприємства «Сієста» задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропептровської області від 22 лютого 2019 року скасувати та направити матеріали позовної заяви Приватного підприємства «Сієста» до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 04 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: