Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 761/16759/15-ц

провадження № 61-16091 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги: представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Голуб С. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 14 жовтня 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 03 вересня 2014 року шлюбу між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 10 червня 2015 року.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони набули у власність майно, а саме автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , які були зареєстровані на ім`я відповідачки. Згоди щодо поділу вищевказаного майна у добровільному порядку вони дійти не можуть.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд здійснити поділ вищевказаного майна подружжя, а саме визнати за ним право власності на автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , а за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , не є спільним сумісним майном подружжя, хоча набутий за час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 , оскільки вона придбала цей транспортний засіб за власні кошти. Крім того, за час шлюбу ними було набуто у власність земельна ділянка площею 0,12 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташована на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області, права власності на яку оформлено за ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 жовтня 2011 року. Вважала, що зазначена ділянка та автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , підлягають поділу між ними, як спільне сумісне майно подружжя.

З урахуванням викладеного ОСОБА_3 просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташована на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області, а за нею право власності на автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 з позовом ОСОБА_1

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року за позовом ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_3 передано до Бородянського районного суду Київської області для розгляду за підсудністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 08 грудня 2016 року у складі судді Міланіч А. М. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розділено спільне сумісне майно колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 259 600 грн. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області, вартістю 92 570 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію різниці у частках у розмірі 83 515 грн. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторонами за час зареєстрованого шлюбу було набуто у власність спірну земельну ділянку та автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . 02 липня 2013 року ОСОБА_3 , вже не проживаючи з ОСОБА_1 , але ще перебуваючи з ним у зареєстрованому шлюбі, за кошти, які вона позичила у своєї матері, придбала автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , який з 13 червня 2015 року перереєстровано на ОСОБА_5 , тому цей транспортний засіб не є спільним сумісним майном подружжя.

Таким чином, оскільки автомобілем «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , користується ОСОБА_1 , це майно є неподільним, то доцільно виділити вказаний транспортний засіб, вартістю 259 600 грн, саме останньому, а спірну земельну ділянку вартістю 92 570 грн ОСОБА_3 зі стягненням з ОСОБА_1 на її користь компенсації різниці вартості часток.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволені частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку автомобіля «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 259 600 грн. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку автомобіля «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 259 600 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що сторонами за час зареєстрованого шлюбу набуто у власність автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Проте на депозитний рахунок суду відповідна грошова сума сторонами не вносилась, як грошова компенсації за вищевказаний автомобіль, унаслідок чого він підлягає поділу у рівних частках між сторонами, по Ѕ частці кожному.

ОСОБА_1 спірна земельна ділянка передана у власність розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 16 грудня 2010 року № 1115. Таким чином, останній у порядку приватизації набув право на вказану земельну ділянку до внесення змін до статті 61 СК України, якою передбачалось, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло та земельна ділянка, набуте одним із подружжя за час шлюбу унаслідок приватизації державного фонду і закон у цій частині зворотної дії в часі не має. Та обставина, що державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 жовтня 2011 року виданий ОСОБА_1 під час дії частини п`ятої статті 61 СК України правового значення для вирішення справи не має, оскільки згідно зі статтею 125 ЗК України цей акт посвідчував лише право, яке у встановленому законодавством порядку відповідно до статей 116, 118 ЗК України набуто ОСОБА_1 до внесення відповідних змін до СК України. Отже, спірна земельна ділянка є особистим майно ОСОБА_1 та поділу між сторонами, як майно подружжя, не підлягає.

Автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , придбаний ОСОБА_3 , є її приватною власність, оскільки придбаний нею за особисті кошти, отримані у борг, що підтверджується розпискою від 01 липня 2013 року, тому поділу не підлягає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 -просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить оскаржуване рішення апеляційного суду змінити, здійснити поділ майна сторін, придбаного за час шлюбу, визнавши за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , при здійсненні поділу врахувати автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2017 року та 31 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 761/16759/15-ц з Бородянського районного суду Київської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - мотивована тим, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 жовтня 2011 року ОСОБА_1 здійснено державну реєстрацію права власності на спірну ділянку лише 10 жовтня 2011 року, тобто на час чинності частини п`ятої статті 61 СК України, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Таким чином, спірна земельна ділянка є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - мотивована тим, що автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , було придбано сторонами за час зареєстрованого шлюбу, тому є спільним майном подружжя, оскільки розписка про отримання ОСОБА_3 у борг коштів на придбання зазначеного транспортного засобу спростовується висновком судової-технічної експертизи документів від 06 жовтня 2016 року, проведеної для визначення часу складання цієї розписки, відповідно до якого було встановлено, що на документ (розписку) здійснювався сторонній вплив, що могло призвести до штучного старіння її реквізитів, визначити час виконання записів у розписці не видалось можливим. Ураховуючи викладене, вищевказаний автомобіль також підлягає поділу, як спільне майно подружжя.

Доводи особи, яка подала заперечення

У квітні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - подав заперечення на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , підтримавши свою касаційну скаргу та пославшись на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційним судом порушено норми матеріального та процесуального права при його скасуванні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 14 жовтня 2005 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 16 грудня 2010 року № 1115 ОСОБА_1 передана у власність земельна ділянка площею 0,12 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташована на території Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області.

24 жовтня 2011 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку.

03 вересня 2014 року шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 10 червня 2015 року.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули у власність майно, а саме: автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , які були зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що спірний автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , набуто сторонами за час зареєстрованого шлюбу, унаслідок чого таке майно є спільною сумісною власністю подружжя та належить їм у рівних частках, тому слід визнати за ними право власності за кожним на Ѕ його ідеальну частку, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, проте така сума внесена не була.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

08 лютого 2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», яким статтю 61 Сімейного кодексу України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_1 розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 16 грудня 2010 року № 1115.

Отже, останній у порядку приватизації набув право на вказану земельну ділянку до внесення змін до статті 61 СК України, якою передбачалось, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло та земельна ділянка набуте одним із подружжя за час шлюбу унаслідок приватизації державного фонду і закон у цій частині зворотної дії в часі не має. Факт того, що державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 жовтня 2011 року виданий ОСОБА_1 під час дії частини п`ятої статті 61 СК України правового значення для вирішення справи не має, оскільки згідно зі статтею 125 ЗК України цей акт посвідчував лише право, яке у встановленому законодавством порядку відповідно до статей 116, 118 ЗК України набуто ОСОБА_1 до внесення відповідних змін до СК України.

Таким чином, спірна земельна ділянка є особистим майно ОСОБА_1 та поділу між сторонами, як майно подружжя, не підлягає.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . - про те, що ОСОБА_1 здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку лише 10 жовтня 2011 року, тобто на час чинності частини п`ятої статті 61 СК України, унаслідок чого спірна земельна ділянка є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами, безпідставні, оскільки саме 16 грудня 2010 року розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області Горопацькому Д. О. передано у власність спірну ділянку, тобто відповідно до статей 116, 118 ЗК України у цей час ним набуто її у власність, до внесення зазначених змін до СК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , придбаний ОСОБА_3 , є її приватною власність, оскільки придбаний нею за особисті кошти, отримані у борг, що підтверджується розпискою від 01 липня 2013 року (а.с. 102, т. 1), тому поділу це майно не підлягає. ОСОБА_1 належними та допустимим доказами розписку від 01 липня 2013 року про отримання ОСОБА_3 у борг грошових коштів не спростовано, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Отже, ОСОБА_3 спростовано презумпцію спільності майна подружжя.

Посилання касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . - на те, що автомобіль «Toyota RAV4», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , було придбано сторонами за час зареєстрованого шлюбу, тому він є спільним майном подружжя, а розписка про отримання ОСОБА_3 у борг коштів на придбання зазначеного транспортного засобу спростовується висновком судової-технічної експертизи документів від 06 жовтня 2016 року, не заслуговують на увагу, так як вказаною експертизою встановлено лише, що на документ (розписку) здійснювався сторонній вплив, що могло призвести до штучного старіння її реквізитів, проте не спростовано її дійсність. Крім того, час виконання записів та підписів у спірній розписці від 01 липня 2013 року не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а по суті направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги: представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішенняапеляційного суду Київської області від 21 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк