Дата документу 04.07.2019
Справа № 501/1671/19

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В :

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом в якому просить визнати за ним та за відповідачем право власності на реконструйовану квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та поділити її між сторонами (а.с.2-7).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло №528 від 30 грудня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира, загальною площею 50,0 кв.м., житловою 28,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На день звернення до суду у сторін виникла необхідність в проведенні процедури виділення в натурі частин нерухомого майна та продажу належних їм частин вищезазначеної квартири, але через особисті непорозуміння та наявність конфлікту між співвласниками спірної квартири можливості вирішити питання про виділення в натурі частини нерухомого майна мирним шляхом не було, тому ОСОБА_1 вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

Окрім того, за час мешкання у вказаній квартирі співвласниками було здійснено її реконструкцію, зокрема двокімнатну квартиру загальною площею 50,0 кв.м., житловою 28,8 кв.м було реконструйовано в однокімнатну квартиру загальною площею 51,4 кв.м., житловою 16,9 кв.м з нежитловим приміщенням загальною площею 11,9 кв.м. і тамбуром площею 2,8 кв.м. з улаштуванням окремого входу.

Згідно технічного паспорту, виготовленого комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації», зазначена вище квартира з нежитловим приміщенням після реконструкції має загальну площу 51,4 кв.м., житлову площу 16,9 кв.м. та складається з:

- коридор, площею - 9,1 кв.м.;

- нежитлове приміщення, площею - 11,9 кв.м;

- тамбур, площею - 2,8 кв.м.;

- житлова кімната, площею - 16,9 кв.м.;

- кухня, площею - 7,2 кв.м.;

- туалет, площею - 1,1 кв.м.;

- ванна, площею - 2,4 кв.м.

У зв`язку з тим, що реконструкцію об`єкта було виконано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, вона вважається самочинною, а тому її співвласники мають перешкоди у введені в експлуатацію реконструйованого об`єкта та у реєстрації свого права власності на реконструйоване нерухоме майно.

В якості аргументації своєї позиції позивач посилався на положення Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461.

Позивач в судове засідання не прибув, був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, надав суду клопотання, в якому просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибула, була повідомлена про час та місце судового розгляду справи, проти задоволення позову не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло №528 від 30 грудня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира, загальною площею 50,0 кв.м., житловою 28,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11,12).

На день звернення до суду у сторін виникла необхідність в проведенні процедури виділення в натурі частин нерухомого майна та продажу належних їм частин вищезазначеної квартири.

Через особисті непорозуміння та наявність конфлікту між співвласниками вказаної квартири можливості вирішити питання про виділення в натурі частини нерухомого майна мирним шляхом не має.

Згідно ст.ст.316, 319, 321 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності зі ст.ст.355, 356, 358 цього ж Кодексу майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ст.ст.364, 366, 367 Кодексу співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

За час мешкання у вказаній квартирі співвласники здійснили її реконструкцію, зокрема двокімнатну квартиру загальною площею 50,0 кв.м., житловою 28,8 кв.м було реконструйовано в однокімнатну квартиру загальною площею 51,4 кв.м., житловою 16,9 кв.м з нежитловим приміщенням загальною площею 11,9 кв.м. і тамбуром площею 2,8 кв.м. з улаштуванням окремого входу.

Згідно технічного паспорту, виготовленого комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» (а.с.13-15), зазначена вище квартира з нежитловим приміщенням після реконструкції має загальну площу 51,4 кв.м., житлову площу 16,9 кв.м. та складається з:

- коридор, площею - 9,1 кв.м.;

- нежитлове приміщення, площею - 11,9 кв.м;

- тамбур, площею - 2,8 кв.м.;

- житлова кімната, площею - 16,9 кв.м.;

- кухня, площею - 7,2 кв.м.;

- туалет, площею - 1,1 кв.м.;

- ванна, площею - 2,4 кв.м.

Відповідно до п.п.9,12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України №2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК, ч.1 ст.3 ЦПК). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання прав власності на самочинне будівництво має здійснюватись за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно реконструйовані об`єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об`єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК.

Вирішуючи справу за позовом про визнання права власності на самочинно реконструйоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

За таких підстав позивачем при зверненні до суду дотримані вимоги процесуального законодавства та положення 9,12 Постанови ВССУ №6 від 30.03.2012 року, оскільки він звертався до компетентних органів, що підтверджується листом органу державного архітектурно-будівельного контролю про відмову в реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (а.с.19-20), листом управління державної реєстрації прав та правового забезпечення про відмову в реєстрації прав на вказаний об`єкт нерухомості (а.с.16-18).

З метою введення в експлуатацію вказаного об`єкту нерухомості співвласники спірної квартири звернулись до відділу архітектурно-будівельного контролю виконкому Чорноморської міської ради, де згідно відповіді (а.с.19-20) отримали відмову.

З метою реєстрації права власності на вказаний реконструйований об`єкт позивач разом з відповідачем звернулись до управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконкому Чорноморської міської ради, де згідно відповіді (а.с.16-18) отримали відмову.

Листом від 19.06.2019 року №012-520 управління архітектури та містобудування Чорноморської міської ради Одеської області повідомила про відповідність державним будівельним нормам реконструйованої квартири АДРЕСА_2 .

Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 750) регламентовано прийняття в експлуатацію самочинно збудованих (реконструйованих) об`єктів за рішенням суду.

Так, відповідно до вказаного пункту Порядку, у випадку визнання права власності на самочинно збудований (реконструйований) об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку.

Згідно звіту про проведення технічного огляду квартири від 19 червня 2019 року №55-06-19 ТЗ встановлено можливість її надійної та безпечної експлуатації.

Таким чином співвласники спірної квартири у відповідності до вимог чинного законодавства здійснили дії щодо введення в експлуатацію вказаного реконструйованого об`єкта нерухомості.

За змістом ч. 1 ст.376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Таким чином, відсутність дозволу на будівництво тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України.

У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, здійсненої без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма ч.1 ст.376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом ч.1 ст.376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Згідно з ч.2 ст.376 ЦК України головним наслідком самочинного будівництва (реконструкції) є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості.

У зв`язку із цим, норми ч.3 ст.376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований (реконструйований) об`єкт нерухомості лише тоді, коли було здійснено самочинне будівництво (реконструкцію) з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил.

Враховуючи наявність позитивних висновків про додержання під час реконструкції спірного об`єкту архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил, даний позов може бути задоволений з підстав, зазначених у ч.3 ст.376 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Частина 3 ст.18 Закону України «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію об`єктів, не прийнятих в експлуатацію в установленому законом порядку.

Відповідно до змісту пп.1 п.«б» ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно вимог ст.ст. 5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 (в редакції Постанови КМУ від 08.09.2015 року № 750), введення в експлуатацію можливе на підставі рішення суду про визнання права власності на самочинно збудоване (реконструйоване) нерухоме майно.

Частина 2 ст.383 ЦК України передбачає, що власник квартири (житлового будинку) може на свій розсуд здійснювати зміни в житлі, за умови, якщо ці зміни не призведуть до порушень прав інших власників (співвласників) житла.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання цього права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи те, що згідно звіту про проведення технічного огляду квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 встановлено технічну можливість її надійної та безпечної експлуатації, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право спільної часткової власності на квартиру, загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з:

- коридор, площею - 9,1 кв.м.; нежитлове приміщення, площею - 11,9 кв.м; тамбур, площею - 2,8 кв.м.; житлова кімната, площею - 16,9 кв.м.; кухня, площею - 7,2 кв.м.; туалет, площею - 1,1 кв.м.; ванна, площею - 2,4 кв.м.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на квартиру, загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з:

- коридор, площею - 9,1 кв.м.; нежитлове приміщення, площею - 11,9 кв.м; тамбур, площею - 2,8 кв.м.; житлова кімната, площею - 16,9 кв.м.; кухня, площею - 7,2 кв.м.; туалет, площею - 1,1 кв.м.; ванна, площею - 2,4 кв.м.

Виділити в натурі квартиру, належну ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на праві особистої приватної власності, загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з:

- коридор, площею - 9,1 кв.м.; житлова кімната, площею - 16,9 кв.м.; кухня, площею - 7,2 кв.м.; туалет, площею - 1,1 кв.м.; ванна, площею - 2,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з:

- коридор, площею - 9,1 кв.м.; житлова кімната, площею - 16,9 кв.м.; кухня, площею - 7,2 кв.м.; туалет, площею - 1,1 кв.м.; ванна, площею - 2,4 кв.м.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на квартиру, загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з:

- коридор, площею - 9,1 кв.м.; нежитлове приміщення, площею - 11,9 кв.м; тамбур, площею - 2,8 кв.м.; житлова кімната, площею - 16,9 кв.м.; кухня, площею - 7,2 кв.м.; туалет, площею - 1,1 кв.м.; ванна, площею - 2,4 кв.м.

Виділити в натурі нежитлове приміщення, належне ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на праві особистої приватної власності, загальною площею 14,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступного:

- нежитлове приміщення, площею - 11,9 кв.м; тамбур, площею - 2,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право особистої приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 14,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступного:

- нежитлове приміщення, площею - 11,9 кв.м; тамбур, площею - 2,8 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя