Справа № 141/945/16-ц
Провадження № 22-ц/801/2122/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуСправа № 141/945/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О., Кириленко Г.В. та її представника - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_17., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 липня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , засновника газети «33 й КАНАЛ» Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіна ЛТД» про спростування поширених засобами масової інформації недостовірних відомостей,

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , засновника газети «33 й КАНАЛ» Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіна ЛТД» про спростування поширених засобами масової інформації недостовірних відомостей, мотивуючи свої вимоги тим, що у НОМЕР_1 газети «33-й КАНАЛ» від ІНФОРМАЦІЯ_2 року опубліковано статтю автора ОСОБА_4 « ІНФОРМАЦІЯ_3», у якій екс-голова Оратівської райдержадміністрації ОСОБА_6 розповіла журналістам про свій погляд на ситуацію із своїм звільненням з посади 29 квітня згідно Указу Президента України.

Відповідаючи на запитання «ІНФОРМАЦІЯ_4, в абзаці 5 відповіді наведено слова відповідача:

«ІНФОРМАЦІЯ_5»...

Як вбачається з тексту та розстановки знаків пунктуації, відповідач процитувала (дослівно навела), нібито, сказане ОСОБА_3

Однак, вона не говорила таких слів: «потихенько ми всі повернемося», ні в спілкуванні з відповідачем, ні в спілкуванні з будь-ким іншим. Таким чином, наведена відповідачем інформація не відповідає дійсності.

Неправдиві слова «потихенько ми всі повернемося» та підзаголовок статті "потихенько вони всі повернуться, бо вищій владі на місцях потрібні ті, що вміють красти і знають табличку ділення" створюють в очах читачів - членів територіальної громади уяву про позивача, як про нечесну людину з корисливими намірами, що заподіює шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача. Таке неправдиве висловлювання ставить під сумнів добропорядність та чесність ОСОБА_3 , в т.ч. як голови бюджетної комісії Оратівської районної ради.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність фактичним обставинам справи просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, в якому зазначає, що суд першої інстанції повно, об`єктивно та відповідно до фактичних обставин справи розглянув справу та ухвалив законне рішення, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що в газеті «33-й КАНАЛ» від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_1 опубліковано статтю автора ОСОБА_4 під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3». В даній статі екс-голова Оратівської РДА ОСОБА_2 розповіла журналістам про свій погляд на ситуацію із своїм звільненням з посади.

Відповідаючи на запитання «ІНФОРМАЦІЯ_4, в абзаці 5 відповіді наведено слова ОСОБА_2 :

«ІНФОРМАЦІЯ_6»...

Згідно позовної заяви позивач вказала, що фраза «ІНФОРМАЦІЯ_7», яка процитована ОСОБА_2 не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Натомість, відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського спокою, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Посилання ОСОБА_3 на поширення стосовно неї недостовірних відомостей, а саме фрази «ІНФОРМАЦІЯ_7» шляхом опублікування в газеті «33-й КАНАЛ» від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_1 у статті автора ОСОБА_4 під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3» колегія суддів не приймає, оскільки свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні показали, що чули як ОСОБА_3 говорила, що «ІНФОРМАЦІЯ_8», а тому зазначену інформацію не можна вважати недостовірною.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Аналогічні норми містилися у статтях 10, 60 ЦПК України 2004 року.

У разі доведення поширення недостовірної інформації спростування такої інформації має відбутися у спосіб, наближений до способу поширення.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем не доведено вимогу щодо встановлення порушень її гідності, честі та ділової репутації фразою, яка процитована з її слів «потихенько ми всі повернемося», викладеній в статті газети «33-й КАНАЛ» від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_1.

Крім того не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з неї судові витрати на правничу допомогу на користь ОСОБА_2 , оскільки на підтвердження даних витрат ОСОБА_2 надала відповідні документи, зокрема акт наданих юридичних послуг від 15.05.2018 року (т. 1 а.с. 250), довідку про оплату за надання правової допомоги з переліком послуг від 29.03.2018 року (т. 1 а.с. 207), та квитанції про отримання коштів від 01.06.2017 року та 29.03.2018 року ( т.1 а.с. 205,206).

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко