Справа № 583/894/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Плотникова Н.Б., розглянувши заяву

позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання грошових заощаджень спільним майном подружжя, в подальшому збільшивши позовні вимоги, в якому просить визнати накопичені та заощаджені грошові кошти на банківському рахунку за номером НОМЕР_1 у АТ (АВ) «Swedbank» (Республіка Литва), рахунок банку LT НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , на суму грошей іноземної валюти 19209,45 Євро, що еквівалентно 576283,50 грн., спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з підстав набуття права спільної сумісної власності на зазначене майно у вигляді грошових заощаджень подружжям за час шлюбу, з визнанням за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ рівну частину грошових коштів накопичених на банківському рахунку за номером НОМЕР_1 у АТ (АВ) «Swedbank» (Республіка Литва) на ім`я ОСОБА_2 в сумі 288141,75 грн., що еквівалентно іноземній валюті євро 9604,73.

08.07.2019 р. від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно з чого б воно не складалося і де б воно не було на суму позову в розмірі 288141,75 грн., що еквівалентно іноземній валюті евро 9604,73. В заяві позивачка вказує на те, що застосування заходу забезпечення позову у виді арешту майна є виправданим, оскільки наявні достатні обґрунтовані припущення, що невжиття такого заходу може у подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач по справі може здійснити дії, спрямовані на відчуження, приховування або переховування у будь-який спосіб даного майна. Зазначений захід є достатнім для унеможливлення відчуження даного майна (грошових коштів) або переведення їх у іншу банківську установу, або зняття для подальшого приховування або розтрати.

Відповідно до ч.1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали заяви, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві. Тобто, суд в цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належать відповідачеві і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями ч. 1 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином законодавством передбачений обов`язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову.

Для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення про забезпечення позову ухвала суду про накладення арешту як на рухоме так і на нерухоме майно повинна містити відомості про об`єкт обтяження ( адреса, якщо нерухоме майно, кадастровий номер земельної ділянки, державний номер транспортного засобу, тощо), оскільки ці відомості зазначаються в заяві про реєстрацію обтяження.

З наведеного випливає, що відомості про те, на яке саме майно позивач просить накласти арешт, де це майно знаходиться, на яких рахунках та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача позивач не вказав, на яке саме майно просить накласти арешт та де це майно знаходиться.

Відсутність відомостей про конкретне майно відповідача, реєстрація його за позивачем на час розгляду справи, та його вартість не дає змогу визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Також ч. 3 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до п. п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд має перевірити, чи дійсно надані стороною докази свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, при цьому врахувавши співмірність позовних вимог та виду забезпечення позову.

Заява не містить достатньо обґрунтованих обставин, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справа вбачається, що між сторонами виник спір майнового характеру, разом з тим, заява про забезпечення позову не містить обґрунтування необхідності вжиття такого заходу забезпечення позову як арешт.

Серед передбачених частиною 1статті 152 ЦПК України видів забезпечення позову, такий вид як накладення арешту є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого матеріли справи не містять достатніх даних, обґрунтованих доводів позивачем не надано. Обраний спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном.

Відтак з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, враховуючи, що позивачка не вказала, на яке саме майно просить накласти арешт та де це майно знаходиться, не надала доказів щодо вартості майна, на яке просила накласти арешт, та що реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову позивачем не доведена, з`ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Заявник не довів, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України. Такі наслідки безпосереднього не випливають із суті спору.

Вказані обставини є підставою для відмови у вжитті заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-151, 153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова