233 № 233/847/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/Мотивоване/

26 червня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Наумик О.О., за участі секретаря судового засідання Клугер Т.А., розглянувши цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 «про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу»,

В С Т А Н О В И В:

14.02.2019 р. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його (позивача) користь суму завданої майнової шкоди в розмірі 69491,50 грн., пославшись на таке:

Між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ № 120719 від 09.09.2017 р., за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля КІА Rіо д.н.з. НОМЕР_1 .

17.05.2017 р. в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого за договором добровільного страхування у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» автомобіля КІА Rіо, д.н.з. НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_2 та автомобіля Ford Scorpio, д.н.з. НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_1

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 05.06.2018 р. винною в ДТП особою визнано Відповідача, якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Відповідно до Рахунку 3иф-0386953 від 17 травня 2018 року розмір відновлювального ремонту застрахованого авто становить 71828 грн. 58 коп.

Згідно з умовами Договору страхування Позивач сплатив на користь Страхувальника суму страхового відшкодування в розмірі 69491,50 грн.

Виплата страхового відшкодування була здійснена Позивачем у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви про настання страхового випадку від 17.05.2018 р. та страхового акту №UA016/L01/01 від 01.06.2018 р. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 4949 від 08.06.2018 р.

На підставі ст.993 ЦК України», ст.27 Закону України «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Отже, після виплати страхового відшкодування у Позивача виникло право вимоги до Відповідача про відшкодування завданої шкоди в розмірі 69491 грн. 50 коп.

Як вбачається з витягу з ЄЦБ МТСБУ, цивільно-правова відповідальність Відповідача не була забезпечена.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.02.2019 р. відкрите провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін (а.с.41).

Представник позивача ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність з посиланням на підтримання позову у повному обсязі (а.с.45).

Представник відповідача Луговой В.В., належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду справи (а.с.95), у судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суд не повідомив, внаслідок чого відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність представника відповідача з урахуванням відзиву на позовну заяву (а.с.71-72) такого змісту:

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.?

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні f межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованому Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6- 2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Тому вимога страховика потерпілого до завдавача шкоди не є регресною, а правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного-відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 та 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, засобів» реалізовує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була застрахована.

Таким чином, наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в порядку регресу грошових коштів в розмірі 69491,50 грн. є таким, що не ґрунтується на нормах діючого законодавства.

Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 відповіла на відзив (а.с.84-85), зауваживши на такому:

17.05.2017 р. в місті Харкові сталася ДТП за участю застрахованого за договором добровільного страхування у ПрАТ «СК «ПЗу Україна» автомобіля КІА Rio, д.н.з. НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_2 , та автомобіля Ford Scorpio, д.н.з. НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_1 , якого в подальшому було визнано особою, виною в настанні ДТП.

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» автомобіль.

Виконуючи свої обов`язки за договором страхування, Позивач 08.06.2018 р. сплатив на користь потерпілої особи страхове відшкодування в розмірі 69491 грн. 50 коп.

В силу приписів статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Дійсно, у відповідності до зазначених норм у Позивача виникло право вимоги до особи, винної в настанні збитків, а саме до ОСОБА_1 , винного у ДТП.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Як вбачається із витягу централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність Відповідача не була забезпечена полісом (зазначений витяг міститься в матеріалах справи), а отже відшкодування шкоди необхідно здійснювати, виходячи із загальних положень щодо відшкодування майнової шкоди, а саме ст.1166 ЦК України в якій вказано, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, Відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження вказаної ним обставини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, у Позивача після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування виникло право вимоги до ОСОБА_1 , як до особи, винної в завданні збитків, а отже шкода повинна бути відшкодована Відповідачем в повному обсязі.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що 09.09.2017 р. між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (Страховик) та ОСОБА_2 (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 120719, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля КІА Rіо, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.5-17).

17.05.2017 р. об 11-00 в місті Харків на перехресті вул. Шевченко та вул. Кисловоська сталася дорожньо-транспортна пригода за таких обставин: водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Scorpio, д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення п.10.2 Правил дорожнього руху України, при виїзді на вул. Шевченко не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» і здійснив зіткнення з автомобілем КІА Rіо, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Шевченко, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Ці обставини встановлені постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 05.06.2018 р. (справа № 640/9568/18, провадження №3/640/2418/18), якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Постанова набула законної сили 18.06.2018 р. (а.с.18).

Відповідно до Рахунку ЗиФ-0386953 від 17.05.2018 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля КІА Rіо, д.н.з. НОМЕР_1 , склала 71828 грн. 58 коп. (а.с.26).

На підставі заяви про настання страхового випадку від 17.05.2018 р. (а.с.19-23), Страхового акту №UA016/L01/01 від 01.06.2018 р. (а.с.24), Розрахунку страхового відшкодування до Страхового акту №UA016/L01/01 (а.с.25) ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатила ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 69491,50 грн., що підтверджено копією платіжного доручення №4949 від 08.06.2018 р. (а.с.27).

За приписами статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні положення містить стаття 27 Закону України «Про страхування»: До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, деліктне зобов`язання не припиняється, у ньому відбувається заміна кредитора: до позивача як страховика перейшло право вимоги, що належало потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до вимог ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на встановлені судом обставини, норми наведеного вище законодавства, у позивача після виплати страхового відшкодування застрахованій особі ОСОБА_2 виникло право вимоги до особи, винної в настанні збитків, а саме до ОСОБА_1 .

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, тож з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в порядку регресу витрати на відшкодування завданої шкоди у розмірі 69491,50 грн.

При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що він не має відповідати за позовом, оскільки його цивільно-правова відповідальність на момент скоєння ДТП була застрахована, виходячи з такого:

За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження доводів його неналежності як відповідача ОСОБА_1 будь-яких належних та допустимих доказів не надано та про наявність таких не заявлено.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Як вбачається із витягу централізованої бази даних МТСБУ, згідно з яким поліс на ТЗ № 50385НА не знайдено (а.с.28), цивільно-правова відповідальність відповідача не була забезпечена полісом, а отже відшкодування шкоди здійснюється, виходячи із загальних положень щодо відшкодування майнової шкоди, а саме п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, ст.1166 ЦК України - шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування у позивача виникло право вимоги до відповідача, як до особи, винної в завданні збитків, а отже шкода повинна бути відшкодована відповідачем в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 141 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців,40; ) до

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 )

«про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 69491 (шістдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто одну) грн. 50 коп. в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої виплатою страхового відшкодування, а також судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 64 коп.

Повний текст рішення складений 08 липня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя