ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6739/19 Справа № 213/4098/18 Суддя у 1-й інстанції - Соловйова Л. Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/4098/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2019 року, яке ухвалене суддею Соловйовою Л.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв І.Г., звернулась до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві.

Позов мотивовано тим, що батько позивачки ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання трудових обов`язків електрозварника ручного зварювання Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є відповідач. По факту нещасного випадку був складений акт № 14 форми Н-1 від 31 липня 2001 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, відповідно до висновків якого причинами нещасного випадку, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 , та який стався 16 липня 2001 року о 09 годині 40 хвилин, зазначено: відсутність технологічної інструкції з ремонту насосів 12ГРК-8 (карти безпеки) і стенда для безпечного відкручування колеса насоса. Відсутність в технічному паспорті на експлуатацію та ремонт насосів 12ГРК-8 попередження про наявність небезпечного вузла в робочому колесі, нагрів якого неприпустимий через можливість вибуху. Неякісне проведення інструктажу з охорони праці без вказівки конкретних заходів безпеки під час видачі наряду на виконання робіт по ремонту насоса 12ГРК-8. Порушення трудової та виробничої дисципліни з боку ОСОБА_2 Смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок впливу носка робочого колеса насосу, який відлетів внаслідок вибуху.

Звістка про смерть батька призвела до того, що позивачка зазнала сильного нервового потрясіння, незважаючи на сплив часу вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть батька не залишають її до теперішнього часу. Внаслідок втрати батька, їй завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона на завжди позбавлена батьківського спілкування, турботи та любові рідного батька. Після загибелі батька її нормальні життєві зв`язки були знищені, вона постійно відчуває почуття туги та самотності і до теперішнього часу не може оговтатися від втрати близької людини, перебуваючи в напруженому стані.

Моральну шкоду внаслідок смерті батька позивачка оцінює у 384 200,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача на свою користь без утримання податків та зборів.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві, без утримання податку з доходів фізичних осіб у розмірі 80 000, 00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року виправлено описку, допущену в мотивувальній частині та в четвертому абзаці резолютивної частини рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2019 року щодо судового збору, вірним необхідно вважати, що стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 800 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача, просить збільшити його розмір до 368 200,00 гривень, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Втрата батька є втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачки будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть батька призвела до того, що вона зазнала сильного нервового потрясіння, вона втратила близьку для неї людину, за життя в неї з батьком були тісні сімейні відносини, вони відчували взаємні почуття любові один до одного. На момент смерті батька позивачка була дитиною, залишилась зростати без батька, на всі свята у дитячому садку, школі вона відчувала самотність та розпач через відсутність батька. Після його загибелі, нормальні життєві стосунки позивача були знищені, вона до теперішнього часу відчуває почуття туги та самотності. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Також посилається на постанову Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року по справі № 6-65цс11, якою визнано розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування батькам моральної шкоди, завданої вбивством їх сина в 1 мільйон гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ІнГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачці в задоволенні позову. Вважає, що позивачкою в повній мірі не був доведений факт спричинення їй моральної шкоди та не надано належних доказів на її підтвердження. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано ступінь вини загиблого. Вважає, що шкода повинна відшкодовуватись позивачці за рахунок Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Розмір моральної шкоди, стягнутого на користь позивачки є значно завищений, який не відповідає принципу розумності, виваженості і справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача адвоката Гузєва І.Г., представник ПрАТ «ІнГЗК» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вона необґрунтована та безпідставна.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_3 адвоката Гузєва І.Г., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву відповідача ПрАТ «ІнГЗК», колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача, від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв І.Г. підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками в свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_2 і ОСОБА_5 (а.с.20).

28 квітня 2018 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.21).

16.07.2001 року о 09 годині 40 хвилин на дільниці насосного відділення рудозбагачувальної фабрики № 2 ВАТ « Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПрАТ «ІнГЗК, під час виконання трудових обов`язків електрозварника ручного зварювання внаслідок впливу носка робочого колеса насосу, який відлетів внаслідок вибуху, ОСОБА_2 загинув.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 24 березня 2005 року, актовий запис № 332, ОСОБА_2 помер у віці 26 років (а.с.9).

По факту нещасного випадку було складено Акт про нещасний випадок № 14 від 31 липня 2001 року, що стався 16 липня 2001 року о 09 годині 40 хвилин на дільниці насосного відділення рудозбагачувальної фабрики № 2 ВАТ « Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПрАТ «ІнГЗК, відповідно до висновку якого нещасний випадок стався 16 липня 2001 року о 09 годині 40 хвилин, смерть наступила внаслідок впливу носка робочого колеса насосу, який відлетів внаслідок вибуху.

Особами, які допустили порушення законодавства та інших нормативних актів з охорони праці, згідно пункту 10 додатку № 3 до Акту, визнано: ОСОБА_8 механіка насосного відділення виробничої дільниці №1 рудозбагачувальної фабрики № 2, ОСОБА_9 в.о. начальника дільниці рудозбагачувальної фабрики № 2, ОСОБА_10 головного механіка рудозбагачувальної фабрики № 2, ОСОБА_11 головного інженера рудозбагачувальної фабрики № 2, ОСОБА_12 головного механіка ВАТ «ІнГЗК», а також газоелектрозварника рудозбагачувальної фабрики № 2 ОСОБА_2 , який допустив виконання робіт, не передбачених виданим йому нарядом, чим порушив вимоги п. 12 «Інструкції з охорони праці для всіх працівників комбінату» (загальні вимоги безпеки) (а.с.11-19).

Згідно пункту 7 додатку № 2 до вказаного Акту причинами нещасного випадку визнано: відсутність технологічної інструкції по ремонту насосів 12ГРК-8 (карти безпеки) і стенда для безпечного відкручування колеса насоса, відсутність в технічному паспорті на експлуатацію та ремонт насосів 12ГРК-8 попередження про наявність небезпечного вузла в робочому колесі, нагрів якого неприпустимий через можливість вибуху. Неякісне проведення інструктажу з охорони праці без вказівки конкретних заходів безпеки під час видачі наряду на виконання робіт по ремонту насоса 12ГРК-8, порушення трудової і виробничої дисципліни з боку ОСОБА_2 , яке виразилось у невиконанні ним вимог пункту 12 «Інструкції по охороні праці для всіх працівників комбінату (загальні вимоги безпеки) в частині виконання робіт по нагріву носка робочого колеса без наряду на його виконання з боку відповідальних керівників (бригадира, механіка).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 працював у ВАТ « Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПрАТ «ІнГЗК», і смерть його настала на виробництві під час виконання трудових обов`язків, тому його доньці має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_13 мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці, а доводи відповідача в апеляційній скарзі що він є неналежним відповідачем, оскільки така шкода має відшкодовуватися за рахунок коштів Фонду соціального страхування, колегія суддів вважає безпідставними.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», a розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому судмає виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 року,та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, що смерть ОСОБА_14 сталася на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати позивачці шкоду, завдану смертю ОСОБА_14 , на ПрАТ «ІнГЗК», як правонаступника ВАТ « Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат».

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачці заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини.

З огляду на вищевикладене, не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано ступінь вини загиблого, оскільки, згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Посилання відповідача на те, що позивачкою не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою батька, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на незворотні негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок смерті батька.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивачка ОСОБА_1 , у зв`язку із втратою батька, переживає душевні та психологічні страждання, позбавлена можливості отримувати від нього піклування та матеріальну допомогу, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладення з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача втрата життєвих зв`язків позивачки з рідною людиною.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в повному обсязі відповідають вимогам діючого цивільного законодавства та роз`ясненням, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 з подальшими змінами.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Тому, колегія суддів, приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача, щодо незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, оскільки він не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини загибелі батька позивачки ОСОБА_14 , беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачкою моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі урахував тяжкість та глибину страждань позивачки у зв`язку із смертю рідної людини її батька, безповоротність такої втрати, що спричинило їй тяжкі моральні страждання, у зв`язку з чим вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 80 000,00 грн. до 200 000,00 грн.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, пропорційно задоволених вимог, судовий збір у розмірі 2 000 грн. за подання позову та судовий збір у розмірі 2997 грн. за подання апеляційної скарги позивача.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2019 року змінити, збільшивширозмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», на користь ОСОБА_1 з 80 000,00 гривень до 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 800 гривень 00 копійок до 2000 (дві тисячі ) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 10 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: