Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 465/2457/16-ц

провадження № 61-35311св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Грушицького А. І. (суддя - доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальний заклад «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»на рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року в складі судді Ванівського Ю.М. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 рокуу складі колегії суддів: Мельничук О.Я., Крайник Н.П., Савуляк Р.В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (далі - КЗ ЛОКПЛ), про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 просила скасувати наказ № 197 від 07 квітня 2016 року про звільнення її з посади молодшої сестри медичного стаціонару 17-го відділення КЗ ЛОКПЛ; скасувати наказ № 54 від 01 лютого 2016 року «Про оголошення простою в 17-у психіатричному туберкульозному відділенні КЗ ЛОКПЛ»; поновити її на посаду сестри медичного стаціонару 17-го відділення КЗ ЛОКПЛ з 07 квітня 2016 року; стягнути з КЗ ЛОКПЛ (м. Львів, вул. Кульпарківська, 95, ) на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 лютого 2016 року до дня поновлення на роботі, та за час незаконно оголошеного простою у розмірі 4 455,33 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з 12 листопада 2007 року ОСОБА_1 працювала молодшою сестрою у психіатричному туберкульозному відділенні № 17 КЗ ЛОКПЛ. 07 квітня 2016 року наказом № 197, за підписом виконуючого обов`язки головного лікаря КЗ ЛОКПЛ Маланчука А. З. , позивача звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

15 серпня 2016 року ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги та просила: скасувати наказ № 197 від 07 квітня 2016 року про звільнення її з посади молодшої сестри медичного стаціонару 17-го відділення КЗ ЛОКПЛ; скасувати наказ № 54 від 01 лютого 2016 року "Про оголошення простою в 17-у психіатричному туберкульозному відділенні КЗ ЛОКПЛ"; поновити її на посаді сестри медичного стаціонару 17-го відділення КЗ ЛОКПЛ з 07 квітня 2016 року; стягнути з КЗ ЛОКПЛ на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 лютого 2016 року до дня поновлення на роботі, та за час незаконно оголошеного простою у розмірі 21 467,63 грн; скасувати наказ № 59 від 02 лютого 2016 року "Про оптимізацію ліжкового фонду, структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ виконуючого обов`язки головного лікаря Маланчука А. З. № 197 від 07 квітня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади молодшої сестри медичного стаціонару 17-го відділення КЗ ЛОКПЛ.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді молодшої медсестри медичного стаціонару 17-го відділення КЗ ЛОКПЛ.

Стягнуто з КЗ ЛОКПЛ (м. Львів, вул. Кульпарківська, 95, ) в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 57 862,08 грн.

Відповідно до статті 235 КЗпП України допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу в сумі 4 984,99 грн.

Стягнуто з КЗ ЛОКПЛ (м. Львів, вул. Кульпарківська, 95, ) судовий збір в дохід держави в сумі 1 102,4 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ліквідація відділення, де працювала позивач, проведена незаконно, підприємство не дотримало процедури та вимог закону при її звільненні. ОСОБА_1 безпосередньо будь-якої вакантної посади в іншому відділенні запропоновано не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування наказу про оголошення простою, суд виходив з того, що простій виник з об`єктивних причин.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року - залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу КЗ ЛОКПЛ, суд апеляційної інстанції зазначив, що наказ виконуючого обов`язків головного лікаря Маланчука А. З . № 197 від 07 квітня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки КЗ ЛОКПЛ не виконано вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

КЗ ЛОКПЛ не надано належного доказу, про те що позивача було персонально повідомлено про наявні вакантні посади в інших відділеннях КЗ ЛОКПЛ за період від оголошення простою в 17-у відділенні і до її звільнення, так само як і не подано належних доказів в підтвердження того, що позивач відмовилася від запропонованих їй вакантних посад.

Суд першої інстанції правильно розрахував середній заробіток за час вимушеного прогулу і стягнув такий в користь позивача.

Тому, суд апеляційної інстанції вирішив, що суд першої інстанції обґрунтовано поновив позивача на роботі, як таку, що звільнена з порушенням процедури, та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного суду, КЗ ЛОКПЛ, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанцій скасувати і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 465/2457/16-ці витребувано її з Франківського районного суду м. Львова.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції та апеляційним судом було неповно досліджено обставини справи, не надано їм належної правової оцінки та зроблено помилкові висновки про наявність підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі.

Було вказано, що позивач письмово попереджена про звільнення, вона неодноразово належним чином повідомлялась про наявні вакантні посади, проте заяву про прийняття на ці посади не подавала.

Також, зазначено, що оскаржувані рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року та постанова Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 року не відповідають вимогам передбаченими статтями 263, 264, 265, 382 ЦПК України.

Районний та апеляційний суди допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_1 не надіслала заперечення на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що позивач працювала в КЗ ЛОКПЛ з 12 листопада 2007 року молодшою медсестрою-буфетницею 17 відділення КЗ ЛОКПЛ.

Наказом виконуючого обов`язків головного лікаря КЗ ЛОКПЛ Маланчука А. З. № 54 від 01 лютого 2016 року "Про оголошення простою в 17-у психіатричному туберкульозному відділенні КЗ ЛОКПЛ" оголошено простій в 17-у психіатричному туберкульозному відділенні КЗ ЛОКПЛ з 01 лютого 2016 року. Також встановлено, що простій у 17-у психіатричному туберкульозному відділенні виник з об`єктивних підстав, з об`єктивних причин, у зв`язку з відсутністю пацієнтів.

Наказом виконуючого обов`язків головного лікаря Маланчука А. З. № 59 від 02 лютого 2016 року "Про оптимізацію ліжкового фонду, структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності" ліквідовано з 08 квітня 2016 року психіатричне туберкульозне відділення № 17 КЗ ЛОКПЛ, скорочено в мережі ліжкового фонду КЗ ЛОКПЛ 50 ліжок психіатричного туберкульозного відділення № 17 КЗ ЛОКПЛ, створено комісію по ліквідації психіатричного туберкульозного відділення № 17 КЗ ЛОКПЛ, скорочено чисельність працівників психіатричного туберкульозного відділення КЗ ЛОКПЛ № 17 у зв`язку та у відповідності з ліквідацією психіатричного туберкульозного відділення КЗ ЛОКПЛ № 17 з 08 квітня 2016 року згідно списку, зокрема і позивача по справі ОСОБА_1 , та доручено відділу кадрів КЗ ЛОКПЛ провести необхідні заходи у зв`язку з звільненням працівників (не пізніше ніж за два місяці до їх проведення) включаючи ознайомлення працівників з цим наказом під розпис та врученням письмового повідомлення про можливе звільнення. За наявності вакантних посад в КЗ ЛОКПЛ запропонувати працівникам згідно п. 1.4 цього наказу іншу роботу в КЗ ЛОКПЛ у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до наказу виконуючого обов`язків головного лікаря Маланчука А. З. № 197 від 07 квітня 2016 року позивача ОСОБА_1 , молодшу медсестру-буфетницю 17-го відділення, звільнено від займаної посади з 08 квітня 2016 року, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з оптимізацією ліжкового фонду та скорочення чисельності працівників з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

Згідно попередження (повідомлення) працівника про наступне (можливе) звільнення від 02 лютого 2016 року, позивача ОСОБА_1 , повідомлено (попереджено) про наступне звільнення, що стверджено підписом позивача ОСОБА_1

Також встановлено, що мали місце зміни в організації виробництва і праці, котрі полягали в тому, що 17-відділення є недовантаженим.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42, 49-2 КЗпП України.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Встановлено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, які полягали в тому, що психіатричне туберкульозне відділення № 17 КЗ ЛОКПЛ, яке розраховано на 50 ліжок, є недовантаженим (проходило лікування лише декілька пацієнтів, а станом на 01 лютого 2016 року пацієнтів немає), які призвели до необхідності закриття такого відділення із одночасним та повним скороченням його штату і чисельності працівників відділення.

Згідно з актом від 24 лютого 2016 року «Про запропоновані вакантні посади» працівникам КЗ ЛОКПЛ було запропоновано вакантні посади в інших відділеннях.

Разом із тим, вищезгаданий акт не містить відомостей про те, які саме посади працівникам пропонувалися, в який спосіб та як зафіксовано факт відмови позивача від переведення на ці посади.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, належним чином перевірили у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, та дійшли обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України було здійснено відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки ОСОБА_1 не були запропоновані всі наявні вакантні посади.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Доводи скарги про те, що позивачу неодноразово пропонувались вакантні посади, від яких вона відмовилась, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять і суд не встановив чіткого переліку вакантних посад, які були б запропоновані особисто ОСОБА_1 .

Акти від 24 лютого 2016 року та від 07 квітня 2016 року, на які посилався комунальний заклад «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» під час розгляду справи і в касаційній скарзі, такого переліку не містять, у них лише констатовано, що працівникам, зокрема й ОСОБА_1 , вакантні посади пропонувались.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції можуть бути скасовані.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Грушицький А. І.
Сердюк В. В.
Фаловська І. М.