ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м.Суми

Справа №577/3958/18

Номер провадження 22-ц/816/1248/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Гетьмана В.В., в приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 02 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області по справі № 2/577/1531/16 на її користь стягнуто аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі 600 грн щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2016 року до 30 червня 2018 року. Вона на даний час продовжує навчання та є студенткою 1 курсу 6М-СР групи денної форми навчання факультету педагогіки і психології Глухівського національного педагогічного університету ім. О. Довженка ІV рівня акредитації. Навчання потребує значних матеріальних витрат. Добровільно відповідач не бажає надавати матеріальну допомогу, хоча і має можливість це робити.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до кінця навчання, тобто до 31 грудня 2019 року.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову, тобто з 07 червня 2018 року до закінчення нею навчання, тобто до 31 грудня 2019 року, але не більше як до досягнення нею 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів отримання ним доходу, відповідно до якого він має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу. Посилається на те, що він тимчасово не працює, має на утриманні неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3, 2004 року народження. Крім того вказує, що судом невірно зазначено початок періоду здійснення з нього стягнення аліментів - 07 червня 2018 року, так як позов до суду було подано ОСОБА_1 набагато пізніше.

Також посилається на те, що позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції було приховано ту обставину, що вона перейшла на заочне навчання та влаштувалася на 0,75 ставки на посаду практичного психолога до Великосамбірського НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ з 05 листопада 2018 року.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду. Зазначає, що дійсно в рішенні суду була допущена описка в частині дати подачі нею позову, з яким вона звернулася до суду 07 вересня 2018 року. Вказує, що в судовому засіданні вона не приховувала факт її працевлаштування. Вона дійсно працює практичним психологом на 0,75 ставки та навчається на 1 курсі денної форми навчання. Така форма навчання потребує значних матеріальних витрат, і тих коштів, які вона заробляє і які їй виділяє мати (яка має на утриманні неповнолітню доньку) їй не вистачає. Зазначає, що на засіданні суду відповідач сам вказав, що працює охоронником в одній з приватних фірм м. Києва без офіційного працевлаштування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1, суд виходив з того, що позивач потребує матеріальної допомоги під час навчання на харчування, одяг, приладдя для навчання та технічне оснащення. При визначенні розміру аліментів судом враховано інфляційні процеси, постійне зростання цін на товари та послуги, обов'язок обох батьків є належно утримувати своїх дітей, наявність на утриманні відповідача неповнолітньої дитини та його працевлаштування.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, не можна, так як суд дійшов за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.61).

ОСОБА_1 на даний час є повнолітньою та навчається на 1-му курсі 6М-СР групи денної форми навчання факультету педагогіки і психології Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка ІV рівня акредитації (а. с. 2).

З 05 листопада 2018 року вона працює практичним психологом Великосамбірського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Конотопської районної ради Сумської області на 0,75 ставки (а. с. 39).

ОСОБА_2 має неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає разом з ним та перебуває на його утриманні (а. с. 21-22).

Ту обставина, що вона працевлаштувалась позивач у своїх поясненнях суду першої інстанції не повідомила. У зв'язку з чим відповідач з поважних причин не мав можливості надати відповідні докази суду першої інстанції, оскільки ця обставина йому була невідома та він дізнався про неї після ухвалення оскаржуваного рішення.

Як вбачається з довідки про доходи № 01/-30/379 від 19 березня 2019 року, виданої відділом освіти Конотопської райдержадміністрації, ОСОБА_1 займає посаду практичного психолога та за період з 5 листопада 2018 року до 28 лютого 2019 року їй була нарахована заробітна плата на загальну суму 14 757 грн 43 коп (а. с. 81). Середньомісячна заробітна плата позивача після обов'язкових відрахувань становить 3310.46 грн.

З довідок, виданих Глухівським національним педагогічним університетом ім. О.Довженка № 534 від 15 березня 2019 року та № 532 від 14 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 є студенткою 1 курсу денної форми навчання, навчається за безоплатною формою навчання. З січня 2019 року отримує стипендію в розмірі 1300 грн (а. с. 84-85)

Конотопське управління ГУ ДФС у Сумській області надало відомості про доходи ОСОБА_2 в період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 було нараховано ТОВ «Вітчизна» 9497,5 грн. за надання майна в лізинг, та ТОВ «Агенція безпеки «Граніт» за вказаний період нарахувало йому заробітну плату в загальному розмірі 55 237,18 грн. заробітної плати. Також вбачається, що ОСОБА_2 був звільнений з ТОВ «Агенція безпеки «Граніт» 07 листопада 2018 року. Таким чином під час роботи в ТОВ «Агенція безпеки «Граніт» відповідачу нараховувалась заробітна плата в середньомісячному розмірі 5523,72 грн, з якої підлягали обов'язкові відрахування, а з 07 листопада 2018 року він не працює. Крім того у нього на утриманні перебуває неповнолітня донька.

Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що розмір її витрат у зв'язку з продовженням навчання перевищує розмір її доходів та у неї є потреба у матеріальній допомозі, а відповідач спроможний її надавати та його доходи перевищують дохід позивача, яка отримує заробітну плату та стипендію.

Таким чином, враховуючи, що позивач навчається денно, за рахунок бюджетних коштів, отримує стипендію, заробітну плату, а відповідач на даний час не працює, має на утриманні неповнолітню дитину 2004 року народження, яка проживає разом з ним, підстави для задоволення позову відсутні.

Отже, на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. п. 1, 4; 382; 383; 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2018 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик