Номер провадження: 22-ц/813/890/19
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: №522/13836/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (судді-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О.,Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», поданою представником Дорогань Вікторією Олександрівною, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Ільченко Н.А. о 12 годині 00 хвилин 04 грудня 2017 року,

встановив:

У липні 2015 р. публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 0 від 20.12.2007 року: - по кредиту та процентам в сумі - 63 946,28 доларів США; - пеню в розмірі 27 309,73 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що за укладеним 20.12.2007 року договором про надання споживчого кредиту № 0 Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 65 000,00 доларів США, під 12,4% річних, строком до 20.12.2028 року.

Позичальник порушив умови кредитного договору з погашення кредиту, не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення кредиту та процентів протягом тривалого часу.

27.04.2015 року Банк направив позичальнику вимогу про необхідність усунення порушень. Відповідач вимоги Банку не виконав. У зв`язку з чим станом на 15.06.2015 року виникла заборгованість у загальному розмірпо кредиту та процентам в сумі - 63 946,28 доларів США та пені - 27 309,73 грн.., яка складається з: - заборгованість за кредитом 57 900,98 долара США; - заборгованість за відсотками 6 045,30 доларів США;- пеня по кредиту 5 022,96 грн.; - пеня по відсоткам 22 286,77 грн. (а. с. 2 - 4).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2017 р. вищезазначений позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.12.2007 р. у загальному розмірі 63 946,28 доларів США та - 27 309,73 грн., з яких: - заборгованість по кредиту 57 900,98 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 219 326,84 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами 6 045,30 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 127 306,94 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту з 21.09.2014 р. по 15.06.2015 р. 5 022,96 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату процентів з 21.09.2014 р. по 15.06.2015 р. 22 286,77 грн., а також 3 654,00 грн. у відшкодування судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору з повернення кредиту, сплаті відсотків, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої підтверджено розрахунком заборгованості (а. с. 111 113).

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити, виклавши резолютивну частину із зазначенням про стягнення боргу тільки в іноземній валюті.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто заборгованість за кредитним договором у доларах США у еквіваленті в національній валюті гривні. Вимогами позову є стягнення заборгованості в іноземній валюті, а саме - доларах США. Вказана вимога про стягнення заборгованості в доларах США заявлена згідно правил чинного законодавства, а отже підлягає задоволенню.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції просили залишити без змін. Вказували про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість інших учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтями 5, 11, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

З огляду на вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в частині визначення саме валюти стягнення заборгованості, оскільки в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов невірних вищевказаних висновків щодо стягнення суми заборгованості з переведенням доларів США у національну валюту гривню. Висновки суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості у доларах США у еквіваленті в національній валюті гривні є такими, яких суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 192, 193, 509, 524, 526, 533 ЦК України) та процесуального (263, 264 ЦПК України) права з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.12.2007 р. Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є Банк, надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 65000,00 дол. США, що на дату укладання цього договору за курсом НБУ дорівнює еквіваленту 328250,00 грн., на строк користування з 20.12.2007 р. по 20.12.2028 р., із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 12,4 % річних, з переглядом процентної ставки кожного наступного місяця кредитування відповідно до умов цього договору, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені цим договором, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 20.12.2028 р..

Однак ОСОБА_1 встановлені вказаним договором терміни повернення наданого кредиту та внесення плати за користування кредитними коштами не дотримує.

Пунктом 4.1. цього договору передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких свої грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплати банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому, банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання за цим договором.

Відповідно до п. 3.1.2. та розділу 6 цього договору, у разі порушення позичальником умов цього договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту, сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. При цьому, банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомлення про вручення) за адресою позичальника, та терміни дострокового повернення кредиту та плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту. У випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику такого повідомлення (вимоги) банку, термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит та плата за кредит обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику вищевказаного повідомлення (вимоги) банку.

Позивач рекомендованою поштою направив на адресу позичальника ОСОБА_1 письмову вимогу з вих. № 30-11/24753 від 27.04.2015 р., яка містить вимогу про повне дострокове повернення кредиту та усіх нарахувань за ним, та ця вимога була отримана ОСОБА_1 13.05.2015 р., про що свідчить зворотне поштове повідомлення.

Проте ОСОБА_1 залишив вказану вимогу банку без задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (втратив чинність з 7 лютого 2019 року), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (втратив чинність з 7 лютого 2019 року).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок щодо можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування грошового зобов`язання яке має компенсаційний характер (заборгованості за процентами), в іноземній валюті.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо законності вимоги Банку про стягнення вказаної заборгованості в іноземній валюті доларах США.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що саме в іноземній валюті Банк просить стягнути вказану кредитну заборгованість у позові, а отже суд першої інстанції помилково вийшов за межі позовних вимог.

Таким чином, апеляційна скарга Банку є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Отже апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність змінити оскаржуване рішення, а саме змінити валюту щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

За правилами ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права призвело до невірного визначення валюти щодо стягнення кредитної заборгованості, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити виклавши резолютивну частину із зазначенням про стягнення боргу в іноземній валюті за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року - змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти у наступні редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (61050, м. Харків, просп. Московський, буд. 60, рахунок № НОМЕР_2 в АТ «УкрСиббанк» м. Харків, МФО 351005, ) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 грудня 2007 р. у загальному розмірі 63 946 (шістдесят три тисячі дев`ятсот сорок шість) доларів 28 центів США та 27 309 (двадцять сім тисяч триста дев`ять) грн. 73 коп., з яких: - заборгованість по кредиту 57 900 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот) доларів 98 центів США; - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами 6 045 (шість тисяч сорок п`ять) доларів 30 США; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту з 21 вересня 2014 року по 15 червня 2015 року 5 022 (п`ять тисяч двадцять дві) грн. 96 коп.; - пеня за несвоєчасну сплату процентів з 21 вересня 2014 року по 15 червня 2015 року 22 286 (двадцять дві тисячі двісті вісімдесят шість) грн. 77 коп., а також 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе