П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 338/347/16-ц

провадження № 61-24054 св 18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - виконавчий комітет Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області,

третя особа на стороні позивачів - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Василишин Л. В., Мелінишин Г. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Богородчанської селищної ради щодо передачі в приватну власність квартири та зобов`язати виконавчий комітет Богородчанської селищної ради передати квартиру у приватну власність позивачів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 листопада 2008 року позивачу та членам його сім`ї (5 осіб) було видано свідоцтво про право власності в порядку приватизації на нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,0 кв. м, житловою площею 31,4 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 28 січня 2010 року ОСОБА_1 видано ордер на заселення його сім`єю трикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 84,5 кв.м, житловою - 44,4 кв.м.

30 грудня 2015 року позивачі звернулися до Богородчанської селищної ради із заявою про передачу цієї квартири у приватну власність. На заяву ОСОБА_1 . Богородчанська селищна рада своїм листом від 29 січня 2016 року за № 28 повідомила про те, що квартирне питання буде розглянуто на засіданні виконавчого комітету за умови його звернення до комісії з питань захисту прав дитини Богородчанської районної державної адміністрації щодо надання дозволу на відчуження від імені неповнолітньої дочки частки належного їй на праві власності нерухомого майна (квартири), також представлення в селищну раду нотаріально засвідченої заяви щодо передачі квартири АДРЕСА_1 в комунальну власність територіальної громади смт. Богородчани.

Рішенням від 07 липня 2016 року № 117 виконком селищної ради, розглянувши заяву ОСОБА_1 про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_2 , узявши до уваги рішення виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 28 січня 2010 року № 11, власні зобов`язання від 18 листопада 2009 року та 05 березня 2010 року, а також враховуючи відмову заявника у добровільному порядку повернути у фонд селищної ради приватизовану двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , беручи до уваги інформацію управління захисту економіки в Івано-Франківській області про направлення матеріалів з приводу шахрайських дій заявника та інших осіб до Богородчанського ВП ГУНП України для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовив ОСОБА_1 у передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_2 .

Позивачі, посилаючись на те, що вони мають право на приватизацію в межах визначеної чинним законодавством норми, а вимога відповідача про виконання додаткових умов при вирішення питання щодо права на приватизацію квартири є неправомірною, просили задовольнити їх позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богородчанського районного суду від 03 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії виконкому Богородчанської селищної ради стосовно відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у приватизації займаного ними житла, за адресою АДРЕСА_5 . Зобов`язано виконавчий комітет Богородчанської селищної ради оформити право позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_5 на умовах, передбачених законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий комітет не дотримавсяТимчасового положення про порядок передачі громадянам житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, затвердженого Наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 24 від 01 червня 1995 року, а тому ОСОБА_1 та члени його сім`ї як належні квартиронаймачі, маючи невикористані житлові чеки, можуть ставити питання про приватизацію займаного ними житла.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року рішення Богородчанського районного суду від 03 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову мотивовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що виконавчим комітетом Богородчанської селищної ради 07 липня 2016 року за № 117 - прийнято рішення яким ОСОБА_1 відмовлено у передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_2 . Оскільки зазначене рішення позивачами не оскаржено і є чинним, що сторонами не заперечується, тому при вирішенні питання про порушення права позивачів на приватизацію займаного ними житла підлягають з`ясуванню обставини щодо прийняття такого рішення, зокрема щодо подачі заяви та доданих до неї документів. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що що відповідач не заперечує щодо передачі позивачам у власність спірної квартири за умови передачі ними квартири АДРЕСА_1 , яка була приватизована ними раніше, в комунальну власність територіальної громади смт. Богородчани, про що усіма членами сім`ї ОСОБА_1 було надано відповідні розписки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючи на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 338/347/16-ц з Богородчанського районного суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позиція суду апеляційної інстанції є помилковою, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши матеріали справи та правильно застосувавши норми матеріального права установив, що сім`я заявника має право на приватизацію квартири, оскільки ними не було в повному обсязі використано прав на приватизацію в межах санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї, та визнав дії виконавчого комітету Богородчанської селищної ради щодо відмови у приватизації займаного позивачами житла незаконними.

Заперечень на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди установили, що 26 листопада 2008 року позивачу та членам його сім`ї (5 осіб) було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,0 кв. м, житловою площею 31,4 кв. м в порядку приватизації.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 січня 2010 року №79-р затверджено погоджений Координаційною радою з питань розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою, при Кабінеті Міністрів України поіменний список громадян, яким надаються придбані у АДРЕСА_2.

Рішенням виконкому Богородчанської селищної ради від 28 січня 2010 року №11 вирішено видати ордер на заселення ОСОБА_1 трикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 84,5 кв.м, житловою - 44,4 кв.м на сім`ю у складі п`яти осіб при умові передачі приватизованої двокімнатної квартири АДРЕСА_1 у фонд селищної ради відповідно до статті 48 Житлового кодексу Української РСР та статті 347 ЦК України і зняття з квартирного обліку у виконкомі селищної ради.

25 березня 2010 року виконком Богородчанської селищної ради видав ордер №74 ОСОБА_1 , сім`я якого складється з 5 осіб ( ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - дочка) на право зайняття трикімнатної квартири АДРЕСА_2 .

При цьому, суди установили, що під час виділення житла сім`ї ОСОБА_1 з п`яти осіб норма житлової площі квартири АДРЕСА_2 , визначена чинним законодавством, не була витримана, оскільки складала лише 44,4 кв.м.

30 грудня 2015 року ОСОБА_1 , як наймач, що проживає за адресою АДРЕСА_5 , звернувся до селищного голови смт. Богородчани із заявою, в якій просив оформити передачу в приватну власність квартири, яку він займає разом із членами сім`ї на умовах найму. При цьому просив оформити цю квартиру у спільну часткову власність у рівних частках членам сім`ї: ОСОБА_1 ., ОСОБА_2 ., ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , визнавши його уповноваженим власником житлав межах безоплатної норми з оплатою залишків.

Відповідно до довідки № 557 від 24 березня 2016 року, виданої виконкомом Богородчанської селищної ради ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_5 , склад сім`ї: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 .

Судом установлено, що на заяву ОСОБА_1 . Богородчанська селищна рада своїм листом від 29 січня 2016 року за № 28 повідомила про те, що квартирне питання буде розглянуто на засіданні виконавчого комітету за умови його звернення до комісії з питань захисту прав дитини Богородчанської районної державної адміністрації щодо надання дозволу на відчуження від імені неповнолітньої дочки частки належного їй на праві власності нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , а також представлення в селищну раду нотаріально засвідченої заяви щодо передачі цієї квартири в комунальну власність територіальної громади смт. Богородчани.

Рішенням від 07 липня 2016 року № 117 виконком селищної ради, розглянувши заяву ОСОБА_1 про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_2 , узявши до уваги рішення виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 28 січня 2010 року № 11, власні зобов`язання від 18 листопада 2009 року та 05 березня 2010 року, а також враховуючи відмову заявника у добровільному порядку повернути у фонд селищної ради приватизовану двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , відмовив ОСОБА_1 у передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи обох касаційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Україна є соціальною, правовою державою, в якій найвищою

соціальною цінністю визнається людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека; зміст і спрямованість діяльності держави в соціальній сфері визначають права і свободи людини та їх гарантії (статті 1, 3 Конституції України).

Одним із конституційних прав громадян є право на житло.

Гарантіями здійснення цього права є обов`язок створення державою

умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло,

придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та

органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла

безоплатно або за доступну плату (частини перша, друга статті 47

Основного Закону України).

Отже, право людини на житло є загальновизнаним. Згідно з Конституцією України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним і рівним для всіх без будь-яких обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та

соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частини перша, друга статті 24). Воно не може бути скасоване і обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України

(частина друга статті 22, частина перша статті 64 Основного Закону

України).

Однією із засад правової системи України є визнання і дія

принципу верховенства права. У Рішенні від 2 листопада 2004 року

N 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо (абзац другий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Закон визначає правові основи приватизації житла як один зі способів набуття його у власність. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення їх до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин (преамбула Закону).

Відповідно до Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його

сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю, а також продажу

надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України,

що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення

житлових умов (частина перша статті 1, частина перша статті 3).

Встановлення зазначеної санітарної норми для безоплатної

приватизації житла є законодавчою гарантією держави забезпечити

справедливу передачу громадянам України у власність державного

житлового фонду на рівних умовах і в рівних розмірах.

Наведена норма Закону після набрання чинності Конституцією України безпосередньо реалізує конституційну вимогу щодо рівності громадян перед законом, не допускає дискримінації громадян України залежно від площі житла, яке вони займали у державному житловому фонді на момент

приватизації, забезпечує конституційну гарантію реалізації права на житло шляхом набуття його у власність (частина перша статті 24, частина перша статті 47 Основного Закону України).

Відповідно до статті 5 Закону № 2482-12 умовою безоплатної

передачі наймачеві та членам його сім`ї квартири (будинку), що

підлягає приватизації, є відповідність загальної площі квартири

(будинку) нормі, передбаченій абзацом другим частини першої статті

3 Закону (частина перша пункту 1); якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (пункт 2); якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима (пункт 3). Отже, безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім`ї, і санітарною

нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не

обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового

фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Тому

громадяни України мають право використати житлові чеки для

приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно

від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи

кількох квартир (будинків).

Тобто, якщо площа займаної квартири

(будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право

використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири

(будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або

частки майна державних підприємств, земельного фонду (стаття 4

Закону).

Наведене кореспондується з Житловим кодексом Української РСР.

Згідно з нормами статті 48 цього Кодексу жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України, при цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані

житлові чеки (частина перша); при передачі громадянами

житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який

здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання

житла у межах встановленої норми жилої площі (частина друга); громадяни, які одержали житло у державному фонді на

цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства (частина третя).

Системний аналіз наведених положень Закону та Кодексу дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано

загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму

і, відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком.

Це вбачається зі змісту пункту 5 статті 5 Закону,

згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати

займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості

житлового чека або з частковою доплатою один раз.

Таким чином положення пункту 5 статті 5 Закону України від 19 червня 1992 року N 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним

житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з

частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право

громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового

фонду вважається реалізованим один раз, якщо:

громадянин України повністю використав житловий чек для

приватизації житла у державному житловому фонді, і у його

власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах

(будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми

21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його

сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках)

державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми

та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Саме таке тлумачення норм чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, висловлене в рішенні Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла).

Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Тобто, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що право на приватизацію було використано позивачами не в повному обсязі і вони мають право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 безоплатно в межах залишку неотриманої площі з викупом іншої частини житлової площі.

Частинами першою та четвертою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

У частині десятій статті 8 цього Закону закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься, зокрема, ненадання особою необхідних документів для приватизації, перелік яких наведено в пункті 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 17 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №200/18858/16-ц (провадження №14-165).

Відмовляючи в наданні адміністративної послуги у вигляді безоплатної приватизації квартири АДРЕСА_2 , виконком Богородчанської селищної ради зазначив підставою невиконання позивачами рішення виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 28 січня 2010 року № 11 та власних зобов`язань від 18 листопада 2009 року та 05 березня 2010 року щодо повернення у добровільному порядку у фонд селищної ради приватизовану двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Однак, такої підстави для відмови у приватизації чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи справу, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд помилково вважав, що визнання протиправними дій виконкому Богородчанської селищної ради стосовно відмови позивачам у приватизації займаного ними житла та зобов`язання виконавчого комітету Богородчанської селищної ради оформити право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 є передчасним, оскільки відповідно до вимог статті 15 ЦК України (у редакції, що діяла на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому такий спосіб захисту порушеного права як визнання дій (бездіяльності) відповідача неправомірними передбачений статтями 15 та 16 ЦК України та відповідає чинному законодавству.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» саме на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла.

З огляду на те, що орган державної влади або орган місцевого самоврядування має по відношенню до громадян владні функції, то погодження громадян з незаконними рішеннями такого органу щодо зобов`язання повернути отримане у власність житло у комунальну власність порушують їх права та охоронювані законом інтереси, а тому не має правового значення та не тягне за собою правових наслідків.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки судом апеляційної інстанції безпідставно скасовано судове рішення місцевого суду, яке відповідає закону, то рішення апеляційного суду необхідно скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року скасувати, рішення Богородчанського районного суду від 03 жовтня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик