ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року м. Київ

справа № 375/711/19

провадження № 22-ц/824/11203/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року у складі судді Литвина О.В., повний текст складений 26.06.2019 року,

встановив:

У квітні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором б/н від 29 жовтня 2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 29 жовтня 2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. В наслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким позов банку задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначає, що 29 жовтня 2013 року відповідачем було підписано заяву, відповідно до якої останній надав згоду про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та приєднання до запропонованої банком пропозиції. В даному випадку, відповідач підписуючи вказану заяву, користуючись кредитними коштами висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Відповідно до укладеного кредитного договору ОСОБА_2 відкрито картковий рахунок, видано кредитну карту із встановленим кредитним лімітом.

В розрахунку заборгованості, який було додано до позовної заяви, відображені всі грошові суми, що надходили на сплату заборгованості за кредитом. Всі операції за кредитним договором, а також те, як саме нараховувались проценти за користування кредитними коштами, прострочені проценти, санкції (пеня), комісія, сума нарахованого чергового платежу, сума простроченого платежу чітко відображені в розрахунку заборгованості.

АТ КБ «Приватбанк» такожвказує, що кошти на сплату заборгованості частково сплачувались відповідачем, але не в повному обсязі, що і призвело до виникнення простроченої заборгованості, що також є підтвердженням наявності кредитних правовідносин.

Крім того, за час розгляду справи в суді, відповідач не подавав заперечень проти позову банку, розмір обчисленої позивачем заборгованості не оспорював, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечував.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2013 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 8).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість відповідача перед банком на 19 березня 2019 року складає 11 495 грн. 95 коп., з яких 2 023 грн. 69 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 498 грн. 64 коп. пеня за прострочене зобов`язання, 1 950 грн. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 1 023 грн. 62 коп. заборгованость по судовим штрафам (а.с. 5-7).

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем заявлених вимог.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що 29 жовтня 2013 банк та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви ОСОБА_2 від 29 жовтня 2013 року, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості.

Однак, вказані документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису ОСОБА_2

Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів та неустойки за договором кредиту.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, з урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду позивач має право лише на повернення сум фактично отриманих коштів.

З наданого суду розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за простроченим тілом кредиту становить 2 023 грн. 69 коп. Відповідач, звернувшись до банку з заявою, отримав платіжну картку, користувався нею та вносив кошти з метою повернення раніше отриманих з неї.

Частина повернутих відповідачем коштів в сумі 150 грн. були зараховані банком як сплата пені. В той же час, порядок нарахування пені сторонами не врегульовано, так як матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови, на які посилається банк, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

Разом з тим, положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спірний договір від 29 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та банком, відповідачем не оспорювався і не визнавався у судовому порядку недійсним в частині отримання тіла кредиту. Відповідач частково сплачував кошти на виконання умов договору, про що свідчить наданий суду розрахунок заборгованості.

За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача заборгованість по простроченому тілу кредиту в розмірі 1 873 грн. 69 коп. (2023,69 -150), тобто, заборгованість за тілом кредиту, за виключенням суми повернутих коштів, які безпідставно віднесені банком на погашення заборгованості по пені.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28 травня 2019 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: м. Київ, вул. Грушевського 1-д, рахунок НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 29 жовтня 2013 року у розмірі 1 873 грн. 69 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: м. Київ, вул. Грушевського 1-д, рахунок НОМЕР_2 , МФО 305299) судовий збір у розмірі 557 грн. 09 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: