ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3360/19 Справа № 205/3132/18 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк, треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову посилався на те, що 07.05.2018 року позивач отримав копію постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. від 26.03.2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доход боржника. З зазначеної постанови позивачу стало відомо, що 04.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, яким пропонується стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з позивача не сплачену в строк за кредитним договором б/н від 08.06.2011 року заборгованість в розмірі 109607,75 грн. Позивач вважає, що зазначений нотаріальний напис вчинено з порушенням норм законодавства України, внаслідок чого він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 04.12.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 13762, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати (а.с.4-12)

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк, треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що що не підлягає виконанню задоволенні частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 04.12.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 13762, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д).

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 8500,00 грн. та судовий збір у розмірі 352,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено (а.с.125-129).

Не погодившись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.136-140).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а як вбачається із копії виконавчого напису, на час звернення банку до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису, з моменту виникнення заборгованості, пройшло вже більше трьох років.

Із вказаними висновками колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 108).

У зв`язку із неналежним виконання ОСОБА_1 умов договору щодо повернення позичених коштів і несвоєчасного погашення коштів по кредитній картці, 04.12.2017 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з 08.06.2011 року по 31.07.2017 року в сумі 109607,75 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5246,62 грн.; нараховані відсотки у розмірі 94286,73 грн.; нарахована пеня та комісія у розмірі 4378,79 грн.; а також штрафи: заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5195,61 грн. (а.с.107).

У заяві зазначено про те, що до заяви долучено копію кредитного договору; засвідчена виписка з особового рахунку боржника /копія/ два примірники; вимога про усунення порушень за кредитним договором /копія/; розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку /копія/; опис вкладення в цінний лист /копія/; довіреність представника ПАТ КБ «ПриватБанк» /копія/; паспорт представника ПАТ КБ «ПриватБанк» /копія/.

На запит суду 1 інстанції приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. надіслав документи, на підставі яких ним вчинено виконавчий напис, серед яких, окрім вищезазначених документів, долучено розрахунок заборгованості станом на 31.07.2017 року, анкета заява ОСОБА_1 (а.с. а.с.109-111,108).

Відповідно до ст.ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., з позивача підлягає стягненню заборгованість, яка станом на 31.07.2017 року становила 109607,75 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5246,62 грн.; нараховані відсотки у розмірі 94286,73 грн.; нарахована пеня та комісія у розмірі 4378,79 грн.; а також штрафи: заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5195,61 грн. (а.с.106)

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

А відтак, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погоджується й апеляційний суд, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дав належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 04.12.2017 року з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки такий вчинено поза межами трьохрічного строку.

Вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус не взяв до уваги заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.12.2017 року про вчинення виконавчого напису, у якій зазначено строк, за який проводиться стягнення - 2245 днів, а саме, з 08.06.2011 року по 31.07.2017 року, тобто, поза межами передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічного строку, а також долучені до заяви розрахунок заборгованості за договором №б/н від 08.06.2011 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 31.07.2017 року, з яких вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахував заборгованість, починаючи з 11.05.2012 року.

Аналізуючи надіслані на вимогу суду 1 інстанції документи, на підставі яких приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вчинив оспорюваний виконавчий напис, колегія суддів доходить висновку, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 04.12.2017 року за відсутності належних та допустимих доказів підтвердження безспірності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 08.06.2011 року, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.06.2011 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 31.07.2017 року, в розрахунок включено пеню, яка нарахована поза межами річного строку.

А відтак, сума заборгованості ОСОБА_1 за договором №б/н від 08.06.2011 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 про стягнення якої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. 04.12.2017 року вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, а тому приватний нотаріус не вправі був вчиняти 04.12.2017 року виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 109607,75 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.06.2011 року.

Вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, приватний нотаріус не звернув належної уваги на те, що долучена до заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про вчинення виконавчого напису письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 08.06.2011 року, не містить ні вихідного номера, за яким така вимога була зареєстрована, ні дати її складання та відправлення боржнику.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу та судового збору, оскільки такий висновок гуртується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, таке є законним та обгрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом 1 інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги та визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права та обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: