Справа № 490/7708/18
Провадження № 22-ц/812/542/19
У Х В А Л А

28 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 28 грудня 2018 року, за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» про скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5», в якому просив:

- скасувати Наказ головного лікаря комунального закладу «Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» від 20 серпня 2018 року № 286-к «Про звільнення з роботи внутрішнього сумісника», яким його було звільнено з роботи з 20 серпня 2018 року як сторожа центру внутрішнього сумісника у звязку із закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України);

- скасувати Наказ головного лікаря комунального закладу «Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5»від 20 серпня 2018 року № 287-к «Про звільнення з роботи», яким його було звільнено з 20 серпня 2018 року як сторожа амбулаторії сімейного типу № 1 у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України);

-поновити його, як внутрішнього сумісника, на посаді сторожа центру в комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5», починаючи з 20 серпня 2018 року;

-поновити його, за основним місцем роботи на посаді сторожа центру в комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5», починаючи з 20 серпня 2018 року;

-стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 20 серпня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24 грудня 2001 року по 20 серпня 2018 року він працював на посаді сторожа сімейної амбулаторії № 1. З 22 листопада 2017 року його тимчасово було переміщено на посаду сторожа Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5». В подальшому тимчасові переміщення відбувалися неодноразово.

20 січня 2018 року був прийнятий внутрішнім сумісником на посаду сторожа Центру.

Наказом головного лікаря Центру з 15 серпня 2008 року зі штатного розпису були виведені посади сторожів, зокрема й посада сторожа сімейної амбулаторії № 1, а 18 липня 2018 року його було попереджено про скорочення його посади.

20 січня 2018 року наказом головного лікаря № 286-к його було звільнено з посади сторожа Центру як внутрішнього сумісника за п. 2 ст. 36 КЗпП України та в той же день аналогічним наказом № 287-к його було звільнено з посади сторожа амбулаторії сімейного типу № 1 у звязку із скороченням чисельності штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На його думку, накази про його звільнення прийняті відповідачем з порушенням Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України), оскільки фактично не пов'язані з реорганізацією установи та належним чином не обґрунтовані. Крім того, при звільненні йому не пропонувалися жодні посади, а також не враховано його переважне право на залишення на роботі; його було звільнено з порушенням права на щорічну відпустку. До того ж, його було незаконно переміщено на інше робоче місце, а договір на прийняття на посаду внутрішнього сумісника був укладений на невизначений строк, отже його звільнення з цієї посади за закінченням строку дії трудового договору взагалі не є обґрунтованим.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» про скасування наказу та поновлення на роботі відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, місцевий суд виходив із того, що відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства при звільненні позивача, порушення трудових прав позивача при його звільненні не доведені, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 інтереси якого представляв адвокат ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою, де, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що ґрунтуються лише на припущеннях та недостовірних доказах, наданих відповідачем, просив скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що реорганізація комунального закладу Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» шляхом перетворення полягає у зміні організаційно-правової форми цієї юридичної особи з комунального закладу на комунальне підприємство, а тому відсутній причинно-наслідковий зв'язок між реорганізацією підприємства та скороченням чисельності (штату) працівників.

Саме про відсутність такого звязку і стверджував позивач в позові, а не про відсутність змін в організації виробництва, як зазначив суд в оскарженому рішенні.

Крім того, скаржник вказував, що як було зазначено в позові і не заперечувалося відповідачем, позивачу за час попередження про звільнення до моменту самого звільнення не було запропоновано жодної вакантної посади.

З наданих відповідачем витягів зі штатних розписів станом на різні дати вбачалося, що вільних вакансій начебто немає. Проте, витяг зі штатного розпису не відповідає дійсності, оскільки позивачу достеменно було відомо, що на момент його попередження про звільнення та на момент самого звільнення на підприємстві не було сантехніка, який звільнився навесні 2018 року. При цьому роботу сантехніка в порядку суміщення на півставки виконував інший працівник центру, який не мав відповідної освіти.

Між тим, враховуючи, що позивач проходив відповідне навчання та мав відповідний диплом сантехніка ІІІ розряду, відповідач зобовязаний був запропонувати йому принаймні 0,5 вільних ставки за вказаною посадою, однак не зробив цього. Представник відповідача не заперечувала проти того, що посада не була запропонована позивачу не через зайнятість посади, а тому, що відділу кадрів було невідомо про освіту та кваліфікацію позивача.

До того ж в апеляційній скарзі зазначалось, що на звернення представника позивача, Центр у своєму листі-відповіді підтвердив той факт, що 30 березня 2018 року з посади слюсаря-сантехника звільнився працівник, який працював на повну ставку, а з 04 квітня 2018 року було працевлаштовано сумісника на 0,5 ставки, при цьому ставка працевлаштованій особі на момент звільнення ОСОБА_1 не змінювалася.

До того ж скаржник, наголошував на тому, що під час вирішення питання, хто із сторожів має перевагу у залишенні на роботі судом не була перевірена інформація щодо жодної особи. Проте у чотирьох з шести працівників, яких відповідач залишив на роботі, таких як ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не було переваг за ст. 42 КЗпП України на відміну від позивача, який найдовше пропрацював.

Твердження суду про те, що позивач має додатковий дохід у вигляді надання послуг щодо сантехнічних робіт ніякими доказами не підтверджений.

Крім того, щодо внутрішнього сумісництва скаржник посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що заява ОСОБА_1 про прийняття його на посаду сторожа за сумісництвом не містила будь-яких посилань на строковий характер договору, а з наказом про прийняття на роботу за сумісництвом № 54-к від 01 лютого 2018 року (а.с.83) ОСОБА_1 ніхто не знайомив, у звязку з чим в ньому відсутній підпис останнього. Тобто про строковість трудового договору, як одну з його найголовніших умов, знав лише роботодавець, тобто відповідач, а позивач правомірно вважав, що працює за безстроковим трудовим договором.

Отже, з огляду на те, що трудовий договір на роботу позивача за сумісництвом не містив строку, на який його було укладено, відповідач не мав права звільняти позивача через закінчення строку трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Також урахуванням того факту, що станом на 18 червня 2018 року, тобто на момент попередження про звільнення позивача, він згідно наказу № 492-к від 21 листопада 2017 року «Про переміщення працівників» займав посаду сторожа Центру, звільнити за цим попередженням позивача могли лише з цієї посади. Та обставина, що 20 серпня 2018 року його звільнили з посади сторожа сімейної амбулаторії № 1, яку він не займав, не є підставою для обрання позивачем такого захисту як поновлення його на цій посаді, оскільки не відновить його порушеного права на роботу на посаді сторожа Центру, яку він займав на момент звільнення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач доводи апеляційної скарги не визнав, вважав їх безпідставними і необґрунтованими та просив залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Представник позивача в судовому засіданні заявив клопотання про витребування доказів у справі, яка переглядається, оскільки судом першої інстанції не в повному обсязі були встановлені обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема в матеріалах справи відсутній Статут медичного закладу, де протягом тривалого часу працював позивач, наказ(и) про прийом на роботу (перевід) ОСОБА_1 на посаду сторожа амбулаторії сімейного типу № 1; докази, які б свідчили про переважне право на залишення на роботі при скороченні штату працівників, сторожів, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, докази щодо встановленої тривалості робочого часу, графіку роботи, системи (форми) оплати праці сторожа амбулаторії сімейного типу № 1 - ОСОБА_1

На звернення позивача до відповідача з проханням надати деяку інформацію по справі та відповідні докази, була отримана відповідь про відмову в наданні такої інформації з огляду на конфіденційність інформації.

В силу вимог частин 3-5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Згідно з вимогами ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч.ч. 2 та 3 ст. 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи, що суд першої інстанції незважаючи на зміст позовних вимог щодо порушення вимог трудового законодавства при його звільненні та пояснень позивача та його представника, не розяснив позивачу його права щодо заявлення клопотань з приводу витребування доказів, а представнику відповідача щодо належного підтвердження заперечень проти доводів позову, тобто не сприяв всебічному та повному зясуванню обставин справи, а дослідження зазначених документів має суттєве значення для повного та всебічного зясування обставин спору, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення такого клопотання та витребування зазначених доказів.

Необхідно також розяснити, що відповідно до частин 7, 8 ст. 84 ЦПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребуває суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобовязані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом пяти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 84, 259, 260 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Витребувати з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» наступні документи:

-Статут Комунального закладу Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5»;

-наказ(и) про прийом на роботу (перевід) ОСОБА_1 на посаду сторожа амбулаторії сімейного типу № 1;

-інформацію та відповідні докази на її підтвердження, які б свідчили про переважне право на залишення на роботі при скороченні штату працівників, сторожів, а саме: ОСОБА_4 (п. 10 ч. 2 ст. 42 КЗпП), ОСОБА_5, ОСОБА_6 (п. 5 ч. 2 ст. 42 КЗпП), ОСОБА_7 (ст. 186-1 КЗпП);

-інформацію та наявні докази щодо встановленої тривалості робочого часу, графіку роботи, системи (форми) оплати праці сторожа амбулаторії сімейного типу № 1 - ОСОБА_1;

-інформацію про ознайомлення ОСОБА_1 з переліком вакантних посад в період з 18 червня 2018 року по 20 серпня 2018 року.

Зазначені докази надати до Миколаївського апеляційного суду до 10 квітня 2019 року.

У звязку з витребуванням документів оголосити перерву у розгляді справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Л.М. Прокопчук

ОСОБА_8

Повний текст ухвали складено 29 березня 2019 року.