Номер провадження: 22-ц/813/3948/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди члену сім`ї працівника, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

15.03.2017 року до Печерського районного суду м.Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди члену сім`ї працівника, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона є вдовою, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який був смертельно травмований під час виконання трудових обов`язків. Згідно з висновком судово-медичного обстеження смерть ОСОБА_2 настала в результаті отримання відкритої чемно-мозкової травми. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2009 року встановлено, що нещасний випадок у вигляді смерті ОСОБА_2 стався на виробництві. Посилаючись на глибокі душевні хвилювання, втрату годувальника та єдиної любові, поганий сон та замкнутий спосіб життя, внаслідок смерті чоловіка, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 300000 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 17.03.2017 року провадження у справі відкрито.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 11.04.2017 року постановлено цивільну справу передати до Приморського районного суду м.Одеси за підсудністю.

Ухвалою суду від 02.05.2018 року справа прийнята до провадження судді Приморського районного суду м.Одеси Бондаря В.Я., справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23.11.2018 рокупозов ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця»про відшкодування моральної шкоди члену сім`ї працівника, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

В іншій часині позову - відмовлено.

Вважаючи рішення суду постановленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, АТ «Українська залізниця» звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.11.2018 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

В судове засідання, призначене на 20 червня 2019 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 07.11.1992 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що Мардаровською радою Ананьївського району Одеської області було вчинено актовий запис №13 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою про причини смерті ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від відкритої черепно-мозкової травми.

Смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована Мардарівською сільською радою Котовського району Одеської області, в книзі реєстрації смертей 12.03.2007 року зроблено актовий запис №06 та видана свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

13.03.2007 року Котовською дистанцією колією Одеська залізниця складено Акт службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті України, згідно з яким комісія зробила висновок, що нещасний випадок травмування бригадира ОСОБА_2 не пов`язувати з виробництвом, взяти на обік як невиробничий травматизм внаслідок порушення ним «Правил громадян на залізничному транспорті України» п.п. 2.2, 2.5.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області у справі №2-211 2009 рік від 04.02.2009 року скасовано акт службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті України Котовської дистанції колії Одеської залізниці, складений 13.03.2007 року, та встановлено факт нещасного випадку у вигляді смерті ОСОБА_2 як такий, що стався на виробництві ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.06.2009 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2009 року залишено без змін.

Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 16 годині 08 хвилин на 1354 км. ПК4 непарної колії перегону Мардарівка - Перехрестове Котовської дистанції колії Одеської залізниці від 17.03.2010 року комісія вказала, що даний нещасний випадок не визнається пов`язаним з виробництвом.

Відповідно до акта розслідування складено Акт №1 про нещасний випадок непов`язаний з виробництвом, затверджений начальником територіального управління Держпромгірнагляду України по Одеській області Логвіновим М.Й. від 18.03.2010 року.

Твердження представників відповідача щодо наявності в крові померлого ОСОБА_2 етилового спирту в концентрації 3,1 проміле підтверджується листом Бюро судово-медичної експертизи №277/10-13 від 12.03.2007 року.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ч.2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Суд правильно не прийняв до уваги посилання представників відповідача на акт №1, який складено після постановлення рішення суду та яким визнано нещасний випадок ОСОБА_2 таким, що не пов`язаний з виробництвом, зважаючи на те, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.06.2009 року, встановлено факт нещасного випадку у вигляді смерті ОСОБА_2 як такий, що стався на виробництві ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи з положень частини другої статті 1187 та частини другої статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Той факт, що членам сім`ї загиблого було виплачено страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування працівників замовника авіаційних робіт, об`єктом страхування якого визначено майнові інтереси, пов`язані з життям і здоров`ям працівників замовника, не може бути визнано як підставу для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від обов`язку відшкодувати заподіяну їм моральну шкоду.

Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7,440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Така правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 61-4983св18.

Суд, оцінюючи докази по справі, обґрунтовано прийшов до висновку про необґрунтованість заявленої суми моральних страждань позивача, виходячи з наступного.

На момент смерті ОСОБА_2 знаходився у сильному алкогольному сп`янінні, з вмістом етилового спирту в крові у розмірі 3,1 проміле.

На момент смерті ОСОБА_2 його дружина ОСОБА_1 працювала акушером Котовської Центральної районної лікарні (Котовська міська лікарня) та була звільнена за власним бажанням лише 21.01.2012 року, тобто майже за 5 років після смерті чоловіка, як встановлено з копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 .

Посилання позивача на поганий сон, замкнутий спосіб життя, порушення звичайного способу життя матеріалами справи не підтверджується.

Таким чином, заявлена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 300000 грн. є необґрунтованою.

Проте, на момент смерті на утриманні ОСОБА_2 був його син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті ОСОБА_2 сину ОСОБА_8 було 12 років.

Суд першої інстанції, врахувавши всі обставини, які завдали ОСОБА_1 моральної шкоди, - потрясіння смерті чоловіка, неповнолітній син, що залишися лише на її утриманні, клопоти, пов`язані з похованням ОСОБА_2 , ведення судових справ, пов`язаних з оскарженням акта відповідача, обґрунтовано визначив суму моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною другою передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такі висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильне застосування судом норм матеріального права як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 липня 2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький