Справа № 749/176/19
Номер провадження 2/749/141/19
"01" квітня 2019 р. м. Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді - Шаповал З.О.
з участю секретаря Михалевич М.В.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Сновськ цивільну справу №749/176/19 за позовом ОСОБА_1 до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом,-
В лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом.
Позовні вимоги мотивує тим, що 30.04.2001 року помер ОСОБА_2, який склав заповіт на імя позивача.
Позивач звернувся до нотаріальної контори, але нотаріусом йому відмовлено в зв"язку з тим, що відсутня державна реєстрація права власності на вищезазначений будинок.
Позивач у підготовчому судовому засіданні відсутній, в позовній заяві просить розгляд справи провести без його участі.
Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська рада просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 30.04.2001 року помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І ЕЛ № 118637 від 01.05.2001 року ( а.с. 6).
Відповідно до копії заповіту від 20.04.2001 року, зареєстрованого в реєстрі № 9-55, ОСОБА_2 заповів все своє майно ОСОБА_1 ( а.с. 8).
Згідно з пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвента-ризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного коміте-ту будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні ( садибні ) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські ( присадибні ) будівлі та споруди, прибудови до них, зведені до 05 серпня 1992 року.
Згідно довідки від 07.02.2019 року № 366, житловий будинок за адресою: с. Кучинівка, вул.. Шевченка 33, Сновського району Чернігівської області належить ОСОБА_2. Рік забудови 1948.( а.с. 12).
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прописаний з 18.08.1980 року року і виписаний з 30.04.2001 року у звязку зі смертю.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, прописаний з 03.03.1999 року і по теперішній час. ( а.с. 11)
Державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори., відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15.02.2019 року № 176/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений будинок у зв'язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.13).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини з дня набрання ними чинності.
Як зазначено в пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативних актів, за частиною першою статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Оскільки цивільні відносини, пов'язані з прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_2, виникли й закінчилися до 01 січня 2004 року до набрання чинності Цивільним Кодексом України, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу суд при вирішенні даного спору застосовує до них положення ЦК Української РСР 1963 року.
Статтями 524, 529, 549ЦК України ( в редакції 1963р.) передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом та заповітом.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на житловий будинок, оскільки такий побудований у 1948 році, коли набуття права власності на нерухоме майно не повязувалося з його державною реєстрацією, тому такий не зареєстрований.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.
За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, а також видача свідоцтв про право власності.
Будівництво житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства, тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР.
Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спірний житловий будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.
Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.
При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов.
Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету.
Керуючись ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 12, 13, 81, 200, 206, 258, 259,265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: с. Кучинівка, вул..Шевченко 33, Сновського району Чернігівської області після смертіОСОБА_2, померлого 30 квітня 2001 року в порядку спадкування за заповітом.
Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_1, РНОКПП НОМЕР_2) з державного бюджету України 50% сплаченого при подачі позовної заяви судового збору у розмірі 384,20 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Щорський районний суд Чернігівської області.
Суддя З.О.Шаповал