ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/562/18

Головуючий у першій інстанції - Чурупченко М. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/394/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Вінгаль В.М.,

суддів: Бобрової І.О., Кузюри Л.В.,

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_3,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_3,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

прізвище судді: Чурупченко М.І.; місце ухвалення рішення: м. Корюківка,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.02.2008 року у сумі 28738,42 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.02.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого станом на 27.03.2018 року виникла заборгованість у сумі 28738,42грн., з яких: 1463,17 грн. - заборгованість за кредитом, 25330,56 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1344,69 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2018 року позовну заяву задоволено повістю.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору, станом на 27 березня 2018 року, в розмірі - 28738 грн. 42 коп., із яких: 1463 грн. 17 коп. - заборгованість за кредитом; 25330 грн. 56 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1344 грн. 69 коп. - штраф (процентна складова).

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" - 1762 грн. 00 коп. судових витрат.

Всього стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 30500 грн. 42 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповно з'ясовані обставини справи, які мають юридичне значення для вирішення законного та обґрунтованого судового рішення, так як суд прийшов до помилкового висновку щодо тих обставин, які є спірними та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення з порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір №б/н від 27.02.2008 року діяв з 30.03.2008 року по 31.03.2012 року, а отримання банківської картки 29.05.2013 року за НОМЕР_2 та користування нею не є беззаперечним доказом на підтвердження дії кредитного договору від 27.02.2008 року. Скаржник наголошує на тому, що починаючи з 01.04.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» мав право на стягнення з ОСОБА_3 тільки сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, які в позові заявлено не було. При цьому, станом на 15.05.2013 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.02.2008 року була повністю погашена, що підтверджується даними виписки по кредитній картці за НОМЕР_3.

У наданому відзиві представник АТ КБ «ПриватБанк» (зміна назви з ПАТ КБ «ПриватБанк») вказує на те, що строк дії отриманої відповідачем пере випущеної кредитної картки встановлений до серпня 2016 року, позивачем не пропущені строки позовної давності при зверненні з даним позовом, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основною сумою 1463,17 грн. проценти нараховані станом на 31.08.2016 року в сумі 6388,99 грн., штрафи 500,00 грн. і 392,61 грн., а всього 8744,77 грн.

Заслухавши голову судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримав банківський кредит, а в подальшому не виконує умов договору і в добровільному порядку не сплачує заборгованість по кредиту та процентам, внаслідок чого станом на 27.03.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 28738,42 грн., яка складається з 1463,17 грн. - заборгованості за кредитом, 25330,56 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1344,69 грн. - штраф (процентна складова), яку слід стягнути з відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 27.02.2008 року ОСОБА_3 підписала заяву, згідно якої остання, ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані нею для ознайомлення в письмовому вигляді, своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку та отримала кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом у сумі 500 грн. з терміном дії - 03.2012 року.

Як свідчить довідка ПАТ КБ «ПриватБанк», 20.03.2008 року ОСОБА_3 було видано кредитну картку НОМЕР_3 зі строком дії до 03/2012 року та 29.05.2013 року вказану кредитну картку перевипущено та видано нову кредитну картку НОМЕР_4 зі строком дії до 08/2016 року.

Відповідач користувалася кредитними коштами, про що свідчить виписка по особовому рахунку клієнта ОСОБА_3 за період з 01.02.2008 року по 06.07.2018 року, однак свої зобов'язання щодо їх своєчасного повернення не виконала, у зв'язку чим, станом на 27.03.2018 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача становить 28738,42 грн. і складається із: 1463,17 грн. - заборгованість за кредитом, 25330,56 грн. - заборгованість за відсотками, 100 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1844,69 грн. - заборгованість по штрафам.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З наведеного вбачається, що у разі якщо умови договору приєднання порушують права особи, яка приєдналась до нього, то вона вправі поставити питання про його зміну або розірвання.

Разом з тим у справі відсутні докази про те, що ОСОБА_3 зверталася до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору, а тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору.

Суд також звертає увагу на те, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідно до п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік). Картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки, включно. По закінченню строку дії відповідна картка подовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (п.п.3.1.1, 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, 28 вересня 2018 року ОСОБА_3 подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с.125).

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах №6-14цс14 від 19.03.2014 року, № 6-134цс14 від 01.10.2014 року, підтвердженої постановами Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №490/4115/14 та від 06.03.2018 року у справі №2120/12694/12, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначене узгоджується також із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі №6-116цс13, від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14, та підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 червня 2018 року у справі №686/6697/16-ц.

У справі встановлено, що строк дії перевипущеної позивачем кредитної картки № НОМЕР_5, отриманої ОСОБА_3, встановлений до 08/2016 року, до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось 18.04.2018 року, тобто в межах строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та щодо стягнення суми заборгованості по сплаті процентів.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір №б/н від 27.02.2008 року діяв з 30.03.2008 року по 31.03.2012 року, а отримання банківської картки 29.05.2013 року за НОМЕР_2 та користування нею не є беззаперечним доказом на підтвердження дії кредитного договору від 27.02.2008 року, оскільки заяв від ОСОБА_3 про закриття картрахунку та припинення дії договору до банку не надходило.

При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Вказане відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18).

Згідно з розрахунком, наданим АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за відсотками за кредитним договором №б/н від 27.02.2008 року станом на 31.08.2016 року (останній день строку дії кредитної картки) становить 6388,99 грн.

Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, штрафами, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по пені та комісії в сумі 100 грн. не підлягають задоволенню, оскільки підстави для застосування цивільно-правової відповідальності щодо нарахування пені та штрафів по даному кредитному договору є тотожними - порушення боржником строків виконання грошового зобов'язання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Згідно із п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

У даному випадку штрафи визначені як у твердій сумі, так і у процентному розмірі від суми невиконаного зобов'язання, тобто відповідно до умов договору з відповідача підлягає стягненню штраф у сумі 500 грн (фіксована частина) та у сумі 392,61 грн (процентна складова з розрахунку відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг) - (1463,17 грн. заборгованість за тілом кредиту + 6388,99 грн. заборгованість по процентам) х 5%).

Таким чином, рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 8744,77 грн. яка складається із: 1463,17 грн. - заборгованість за кредитом, 6388,99 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 392,61 грн. штраф (процентна складова). В іншій частині позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов на 30,43%, то з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пропорційно розміру задоволених позовних вимог належить стягнути 536,17 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2018 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.02.2008 року в сумі 8744 (вісім тисяч сімсот сорок чотири) грн. 77 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д) 536 (п'ятсот тридцять шість) 17 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Голова судового засідання

Судді