Справа № 493/1217/18
Провадження № 2/493/37/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Мясківської І.М.

за участю секретаря Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник за довіреністю Кіріченко В.М. позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 02.04.2014 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 450,79 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві.

При укладені кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.( Договір приєднання)

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст..ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого, станом на 16.05.2018 року має заборгованість в розмірі 26 243,98 грн., яка складається з наступного:

- 7 895,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 5 121,84 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 12 649,03 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- 577,33 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

В добровільному порядку відповідач не погашає борг, не дивлячись на неодноразові нагадування зі сторони банку, тому представник позивача змушений звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі.

Крім того, в матеріалах справи міститься відзив на позов, в якому представник відповідача зазначила, що повністю заперечує проти позову, обґрунтовуючи свою позицію наступним:

-Розрахунок заборгованості не відповідає реальній заборгованості за кредитним договором, є невірним, та є неналежним доказом; більш того, позивач не надає жодного належного доказу, який підтверджує реальний розмір заборгованості за кредитним договором;

-Вимога про стягнення штрафу, вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки ст.. 549 ЦК України не передбачено встановлення штрафу в твердій грошовій сумі;

-Вважає, що вимога щодо стягнення пені не підлягає задоволенню, оскільки сплив строк позовної давності, і тому просить суд застосувати до даної позовної вимоги ч. 4 ст. 267 ЦК України;

-Вважає незаконним нарахування одночасно пені та штрафу;

-Вважає, що позивач сприяв збільшенню розміру заборгованості, оскільки кредит був отриманий 02.04.2014 року, останній внесок коштів на карту був 26.06.2015 року, а позивач звернувся до суду наприкінці строку позовної давності - 13.06.2018 року, тобто знаючи про несплату відповідачем чергових щомісячних платежів та відсотків за користування кредитом ще з червня 2015 року, не звертався майже протягом трьох років з вимогою про стягнення кредиту, а здійснюючи увесь цей час нарахування процентів та пені, позивач сприяв збільшенню розміру збитків.

Таким чином, максимальна сума до стягнення за цим позовом становить:

- 7 895,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

-5 121,84 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

-1 555,47 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а всього до стягнення - 14 573,09 грн.

В матеріалах цивільної справи міститься відповідь на відзив представника відповідача, в якому зазначається наступне.

Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 02.04.2014 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 450,80 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Банк та відповідач 02.04.2014 року уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тобто 02.04.2014 року відповідач маючи невиконанні кредитні зобов`язання, за якими ним неодноразово були порушені строки та порядок погашення заборгованості, за власним бажанням звернувся до Банку з метою створення сприятливих умов для виконання зобов`язань, який, пішовши назустріч відповідачу, погодив підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та списання частини заборгованості за вказаними договорами.

Загальна сума заборгованості після підписання склала 10 450,80 грн.

Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 02.04.2014 року по 30.04.2016 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі загальної суми заборгованості.

Підписання Генеральної угоди здійснювалося повнолітньою, дієздатною особою, якою підтверджено розуміння та ознайомлення з умовами підписаного документу.

Банком надані наступні докази, які підтверджують правомірність укладення генеральної угоди та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, генеральна угода, виписка по рахунку.

Щодо наданого Банком розрахунку заборгованості, зауважили, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

Банківська виписка має статус первинного документу, та надана до суду, оскільки виписка банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача станом на дату укладення договору.

Вважає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимим доказами.

Щодо нарахування штрафів пояснює, що Банк не просить стягнути з відповідача штраф у фіксованій частині 500 грн. + 5% від суми заборгованості, твердження відповідача не відповідають дійсності. Крім того, згідно з п. 2.2 Генеральної угоди від 02.04.2014 року, підписаної між Банком та відповідачем, при порушенні позичальником термінів погашення заборгованості, зазначених у генеральній угоді, біль ніж на 31 день, з 32 дня порушення, заборгованість вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1 177,33 грн., 600 грн. з який відповідачем було сплачено, а тому до стягнення залишився штраф в розмірі 577,33 грн.

Щодо нарахування комісії зазначає, що в розрахунку заборгованості, в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично вказано лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами генеральної угоди не передбачено. В п. 2.8 Генеральної угоди вказано, що при порушені позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочки.

Щодо одночасного застосування штрафу та пені зазначає, що у відповідності до ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Щодо строків позовної давності стягнення пені зазначає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, так як генеральна угода, укладена між Банком та відповідачем, передбачає зобов`язання боржника повернути кредитні кошти до 30.04.2016 року. З огляду на те, що генеральна угода не була виконана достроково, розірвана чи змінена, та не виконувалася належним чином до 30.04.2016 року, вона продовжує діяти і до сьогодні, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо посилання відповідача на положення ст.. 616 ЦК України зазначає, що відповідач не надав доказів про те, що саме поведінка банку унеможливлює виконання ним своїх зобов`язань, що призвело до збільшення обсягу загальною заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. (ч. 2 ст. 247 ЦПК України)

Розглянувши справу, оцінивши докази, дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено наступне.

02.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою укладення Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, в результаті чого відповідач отримав кредит у розмірі 10 450,80 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості передбачалось в такому порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Строк дії угоди складає 24 місяці - з 02.04.2014 року по 30.04.2016 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом в угоді.(а.с. 8)

При укладені Договори сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Банк умови кредитного договору виконав в повному обсязі, про що свідчать розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.04.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 16.05.2018 рік. (а.с. 6), виписка по карті № НОМЕР_1 за період з 01.04.2014 року по 27.12.2018 року.

ОСОБА_1 , отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10 450,80 грн., зобов`язався повернути кредит до 30.04.2016 року включно (п. 1.1.3, п. 2.1), сплатити відсотки в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, сплачувати чергові щомісячні платежі з 1 до 25 числа кожного місяця в розмірі 522,96 грн. (п. 2.1), у випадку простроченої заборгованості повинен сплати Банку штраф у розмірі 1 177,33 грн.(п. 2.2), при порушені позичальником зобов`язання погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення (п.2.8).

В свою чергу, ОСОБА_1 , відмовився належним чином виконувати умови Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, а саме регулярно сплачувати чергові щомісячні платежі, відсотки за користування, у зв`язку з чим станом на 16.05.2018 року має заборгованість у розмірі 26 243,98 грн., яка складається з наступного:

- 7 895,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 5 121,84 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 12649,03 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- 577,33 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Суд констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами пов`язані з виконанням умов кредитного договору, вирішуючи які, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як визначено ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом в угоді.(а.с. 8)

Крім того, п. 2.7 Генеральної угоди передбачає, що датою укладення кредитного договору є дата підписання даної генеральної угоди.

Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1.3 та п. 2.1. Генеральної угоди строком виконання зобов`язання є конкретна дата, а саме 30.04.2016 року.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Всупереч зазначеним вимогам ОСОБА_1 порушив умови Договору, не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тобто не повернув кредит, не сплатив відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим, позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 895,78 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, то суд виходить із наступних положень.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами Генеральної угоди сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 30 квітня 2016 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 квітня 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.05.2016 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то вимога позивача про стягнення таких процентів за період з 30.04.2016 року до 16.05.2018 року є необґрунтованою, і стягненню підлягає заборгованість по процентам за користування у розмірі 2 295,15 грн.

Щодо вимоги стягнення заборгованості за пенею та штрафу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

В п. 2.2 Генеральної угоди від 02.04.2014 року, підписаної між Банком та відповідачем, при порушенні позичальником термінів погашення заборгованості, зазначених у генеральній угоді, біль ніж на 31 день, з 32 дня порушення, заборгованість вважається простроченою. У випадку простроченої заборгованості позичальник повинен сплати Банку штраф у розмірі 1 177,33 грн.

Враховуючи те, що в Генеральній угоді прописаний фіксований розмір штрафу, який не відповідає положенням ст.. 549 ЦК України, суд в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 577,33. грн. відмовляє.

В п. 2.8 Генеральної угоди вказано, що при порушені позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочення.

Згідно положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік .

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.( ч. 1 ст. 261 ЦК України)

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відносно строку, в межах якого можливе стягнення неустойки (пені, штрафу), дуже влучно висловився Верховний суд України у справі № 6-474 цс16 - аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача заявлено про сплив позовної давності відносно вимоги щодо стягнення заборгованості за пенею, кредитор звернувся до суду 13.06.2018 року, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а саме 31.05.2017 року, тому стягненню підлягає пеня в розмірі 9 174,90 грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 , на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у рахунок заборгованості за Генеральною про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 02.04.2014 року підлягає стягненню заборгованість у розмірі 19 365,83 грн., з яких 7 895,78 грн. - тіло кредиту; 2 295,15 грн. - відсотки за користування кредитом, 9 174,90 грн. - заборгованість за пенею.

Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню підлягає сума понесеного та документально підтвердженого судового збору в сумі 1762,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись України, ст. ст. 12, 13, 80, 95, 141, 258, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Балтським РВ УМВС України в Одеській обл. від 22.12.1999 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження якого: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д), , рах. № НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат ), МФО № 305299, заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 02.04.2014 року у розмірі 19 365,83 грн., з яких 7 895,78 грн. - тіло кредиту; 2 295,15 грн. - відсотки за користування кредитом, 9 174,90 грн. - заборгованість за пенею, а також судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 03.07.2019 року.

С У Д Д Я