Справа № 309/1531/19
Провадження № 2/309/1128/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Сідей Я.Я.

з участю секретаря судового засідання: Орос Г.Ю.

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в м. Хуст в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до

Ізянської сільської ради Хустського району

про визнання права власності на житловий будинок,

с у д

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Ізянської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_3 Спадщину після смерті батька вона прийняла, оскільки проживала разом з батьком на час відкриття спадщини. Спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_1 до АДРЕСА_1 та трьох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства і однієї земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, споруд. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення документів на спадщину за померлим батьком їй було видано свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки. Відносно житлового будинку нотаріусом Джуга М.В. було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано за колгоспним двором, головою якого був батько позивача ОСОБА_3 . У свідоцтві про право власності на майно колгоспного двору не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки. Такий документ як свідоцтво про право власності на колгоспний двір не може бути прийнятий як такий, що посвідчує право власності померлого ОСОБА_3 на житловий будинок, оскільки для визначення кола співвласників житлового будинку після припинення колгоспних дворів потрібно встановлювати низку юридичних фактів, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду. Вказаний вище житловий будинок побудований членами сім`ї позивача у 1983 р. і належав колгоспному двору, головою якого був батько позивача згідно із свідоцтвом про право власності колгоспного двору на житловий будинок від 20.07.1988 р., виданого виконкомом Хустської районної Ради народних депутатів на підставі рішення №151 від 13.07.1988 р. Житловий будинок зареєстрований в Хустському ДПТІ. Житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору. На момент припинення колгоспного двору його членами були мати та батько позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і позивач. Тобто право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/3 частці кожного. Після смерті матері ОСОБА_2 08.11.2005 р. за нею відкрилася спадщина на 1/3 частку житлового будинку, а батько позивача ОСОБА_3 та сама позивачка вважалися такими, що прийняли спадщину як спадкоємці першої черги, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявили відмови від неї. 16.03.2017 р. батько позивача посвідчив заповіт, згідно якого заповів все своє майно позивачці. 28.09.2018 р. остання прийняла спадщину на підставі заповіту.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася. Подала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі. Позов підтримує та просить задоволити.

Представник відповідача Ізянської сільської ради в судове засідання не з`явився. Сільським головою Томищ В.В. подано лист за вих. №02-35/441 від 18.06.2019 р. про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Проти задоволення позову не заперечують.

Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Спадщину після смерті батька ОСОБА_1 прийняла, оскільки проживала разом з ним на час відкриття спадщини Крім того, 16.03.2017 р. ОСОБА_3 заповів все своє майно позивачу. Спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_1 та трьох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства і однієї земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд. Позивачу було видано свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки /а.с. 16-18/.

Відносно житлового будинку нотаріусом Джуга М.В. було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано за колгоспним двором, головою якого був батько позивача ОСОБА_3 . У свідоцтві про право власності на майно колгоспного двору не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки. Такий документ як свідоцтво про право власності на колгоспний двір не може бути прийнятий як такий, що посвідчує право власності померлого ОСОБА_3 на житловий будинок. Так, відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 р. не втратили права на частку в його майні.

Вказаний вище житловий будинок побудований членами сім`ї позивача у 1983 р. і належав колгоспному двору, головою якого був батько позивача згідно із свідоцтвом про право власності колгоспного двору на житловий будинок від 20.07.1988 р., виданого виконкомом Хустської районної Ради народних депутатів на підставі рішення №151 від 13.07.1988 р. Житловий будинок зареєстрований в Хустському ДПТІ. Житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору. На момент припинення колгоспного двору його членами були мати та батько позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і позивач. Тобто право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/3 частці кожного. Після смерті матері ОСОБА_2 08.11.2005 р. за нею відкрилася спадщина на 1/3 частку житлового будинку, а батько позивача ОСОБА_3 та сама позивачка вважалися такими, що прийняли спадщину як спадкоємці першої черги, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявили відмови від неї.

Відповідно до ст.120 ч.1 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ст. 123 ч.2 ЦК УРСР).

Згідно постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 02.03.1973р. «Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього» роз`яснив, що розмір частки колишнього члена колгоспного двору і збереглося після його перетворення в господарство робітників або службовців, встановлюється відповідно до ст. 123 ЦК. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх його членів (в тому числі непрацездатних і неповнолітніх), які не втратили право на частку в майні двору на час припинення останнього.

Відповідно до виписки з погосподарської книги, особовий рахунок 1255, виданої виконкомом Ізянської сільської ради від 28.03.2019 р. за №509, згідно із записами за 1991-1995 року №8 головою колгоспного двору записано ОСОБА_3 , членами ОСОБА_2 , 1936 р.н., ОСОБА_4 , 1962 р.н. /а.с.28/.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 р. позивачу належало право власності на 1/3 частку майна у колгоспному дворі, як його члену, що не втратила право на частку в його майні, та 1/6 частка як спадкоємцю після смерті матері ОСОБА_2 , 1/2 частка після смерті батька ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, позивач ОСОБА_1 є законною власницею житлового будинку АДРЕСА_1 в цілому.

Керуючись вимогами ст.ст. 4, 5, 18, 76, 223, 229, 247, 263-265 ЦПК України та ст.ст.328, 392 ЦК України, ст. ст.120, 123 ЦК УРСР, с у д

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 в цілому.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Хустського

районного суду: Сідей Я.Я.