Ухвала

9 липня 2019 року

м. Київ

справа № 221/3810/18

провадження № 61-12288ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, третя особа: ОСОБА_2 про скасування наказів та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, який уточнював протягом розгляду справи, до відділу освіти Волноваської районної державної адміністрації Донецької області (далі - відділ освіти Волноваської РДА) про скасування наказів № 72-к від 22 березня 2018 року та № 73-к від 22 березня 2018 року, стягнення заробітної плати та усунення перешкод у виконанні трудових обов`язків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 13 січня 2009 року він обіймав посаду директора Волноваського ліцею, який рішенням сесії Волноваської районної ради від 15 червня 2016 року № 7/6136 був перейменований у Волноваську ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5. Згідно статуту школа № 5 є правонаступником прав та обов`язків ліцею. Вважаючи себе директором школи № 5, ОСОБА_1 продовжував виконувати свої трудові обов`язки. Наказом відділу освіти Волноваської РДА № 67 від 13 лютого 2018 року у зв`язку із численними скаргами та зауваженнями щодо роботи директора школи було створено комісію для перевірки їх обґрунтованості. За результатами перевірки, на ОСОБА_1 , як виконуючого обов`язки директора школи, за відсутність належного контролю за організацією освітнього процесу, було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Після чого, наказом № 73-к від 22 березня 2018 року, позивача було звільнено як виконуючого обов`язки директора Волноваської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 та залишено за ним педагогічне навантаження вчителя географії в кількості 9 годин на тиждень і оплатою праці відповідно до законодавства. На думку позивача, вказані накази є незаконними, та такими, що підлягають скасуванню. З 22 березня 2018 року він виконує обов`язки вчителя географії та отримує заробітну плату як вчитель географії. Просив скасувати накази № 72-к та № 73-к від 22 березня 2018 року, стягнути з управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА Донецької області на його користь заробітну плату директора школи з індексом інфляції у розмірі 8 193,30 грн за кожен місяць, починаючи з 22 березня 2018 року, зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у виконанні трудових обов`язків директора Волноваської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 шляхом передачі ключів від кабінету директора школи, печатки школи, документів, матеріальних цінностей школи та стягнути на його користь понесені судові витрати.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 18 червня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 05 грудня 2018 року залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 .

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ відділу освіти Волноваської РДА Донецької області № 72-к від 22 березня 2018 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Визнано незаконним та скасовано наказ № 73-к від 22 березня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора Волноваської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Волноваської районної ради Донецької області. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з відділу освіти Волноваської РДА Донецької області на користь держави судовий збір в сумі 202 грн.

Додатковим рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Волноваському районі Донецької області повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір згідно квитанцій № 0.0..1 від 05 липня 2018 року у сумі 352,40 грн та № 0.0..1 від 14 червня 2018 року у сумі 352,40 грн.

Постановою Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року додаткове рішення Волноваського районного суду Донецької області від 26 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 250 грн.

20 травня 2019 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року в указаній справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом враховано, що позовні вимоги позивача про скасування наказів задоволені і фактично він незгоден лише з судовими рішеннями в частині вирішення його вимоги майнового характеру на суму 8 193,30 грн. За критерієм ціни позову вказана справа належить до категорії малозначних в силу прямої вказівки в законі.

Обгрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суди застосовують різне тлумачення закону, а також дана справа має виняткове значення для заявника, оскільки позбавляє можливості подальшої роботі в школі та трудового стажу.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки судом задоволено його позов в основній частині.

Доводів щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, формування єдиної правозастосовної практики не наведено, заявник не навів даних щодо фундаментального значення цього питання.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, третя особа: ОСОБА_2 про скасування наказів та стягнення заробітної плати.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

СуддяА. І. Грушицький