Ухвала

09 липня 2019 року

м. Київ

справа № 760/21210/14-ц

провадження № 61-12424ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув заяву ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю.

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року.

Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року -без змін.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року, постанову Верховного Суду від 16 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2018 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 відмовлено.

У липні 2019 року від ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 надійшла заява про постановлення Верховним Судом окремої ухвали у зв`язку з порушенням Солом`янським районним судом м. Києва та Київським апеляційним судом норм матеріального та процесуального права відповідно до статті 262 ЦПК України.

Частиною десятою статті 262 ЦПК України передбачено, що суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до статті 420 ЦПК України суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Отже, правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Враховуючи, що ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, тобто перегляд судом касаційної інстанції правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права не здійснювався, заява ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 260, 420 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець