Справа № 303/3524/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ЮРОЧКО А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/3524/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Баранова Жанна Володимирівна і приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Крегул Іван Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 жовтня 2018 року, повний текст якого складено 16 жовтня 2018 року, головуючий суддя Монич О.В., -

встановив:

ОСОБА_1 11.06.2018 звернувся до суду із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (зараз Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (АТ «Укрсоцбанк»)) і доповнивши його вимогою про поновлення строку позовної давності остаточно мотивував наступним.

З постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Крегула І.І. про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2018 позивач дізнався, що на виконанні перебуває виконавчий напис, вчинений 17.03.2015 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Барановою Ж.В. за реєстровим № 92 про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту № 305/06/16-08 від 10.06.2008 в сумі 68722,64 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 17.03.2015 становить еквівалент 1528863,36 грн, та витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 4900,00 грн.

Виконавчий напис не відповідає вимогам закону, зокрема, ст. 18 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Главі 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок), Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172.

Так, виконавчий напис вчиняється нотаріусом у разі підтвердження безспірності заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, що відповідає строку загальної позовної давності (ст. 257 ЦК України). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.3. Глави 16 Розділу ІІ Порядку). При цьому, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають із порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося дане порушення. Вчинення нотаріусом виконавчого напису є позасудовим способом захисту прав кредитора. Надані нотаріусу кредитором для вчинення виконавчого напису документи повинні підтверджувати наявність боргу, підстави виникнення боргу, його розмір і безспірність, нотаріус повинен перевірити наявність підстав і документів, необхідних для вчинення виконавчого напису.

У виконавчому написі зазначено, що заборгованість, яка стягується, виникла в період з 10.06.2008 по 17.03.2015, тобто, виконавчий напис вчинено щодо заборгованості поза межами трирічного строку, передбаченого для стягнення боргу в такий спосіб.

За таких умов, заборгованість не може вважатися безспірною, а законні підстави для вчинення виконавчого напису наявними.

Крім того, виконавчий напис був вчинений на кредитному договорі, однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Перебіг позовної давності для позивача розпочався з моменту, коли він дізнався про порушення свого права (ст. 261 ч. 1 ЦК України), а саме, не з моменту вчинення виконавчого напису, про що йому не було відомо, а з червня 2018 року, коли отримав постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 56440265. Пропущений з поважної причини строк позовної давності підлягає поновленню за заявою позивача (ст. 267 ч. 5 ЦК України).

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_1 просив:

поновити йому строк позовної давності (якщо такий пропущено) для захисту цивільного права та інтересу;

визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса від 17.03.2015, вчинений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Барановою Ж.В. за № 92 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ПАТ «Укрсоцбанк», , заборгованості за договором кредиту № 305/06/16-08 від 10.06.2008, яка станом на 17.03.2015 складає: заборгованість за відсотками в розмірі 23149,00 дол. США, заборгованість за кредитом в розмірі 45573,64 дол. США, всього в сумі 68722,64 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 17.03.2015 становить 1528863,36 грн, та понесених витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 4900,00 грн.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16.10.2018 позов задоволено:

поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності для захисту судовим порядком його цивільних прав;

визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса від 17.03.2015, вчинений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Барановою Ж.В. за № 92 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ПАТ «Укрсоцбанк», , заборгованості за договором кредиту № 305/06/16-08 від 10.06.2008, яка станом на 17.03.2015 складає: заборгованість за відсотками в розмірі 23149,00 дол. США, заборгованість за кредитом в розмірі 45573,64 дол. США, всього в сумі 68722,64 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 17.03.2015 становить 1528863,36 грн, та понесених витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 4900,00 грн;

стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 704,80 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 18.12.2018 заяву відповідача АТ «Укрсоцбанк» про перегляд заочного рішення суду від 16.10.2018 залишено без задоволення.

Відповідач АТ «Укрсоцбанк» порушує в апеляції питання про скасування ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду та про відмову в позові. Наводить в апеляції такі доводи.

На час вчинення нотаріусом оспореного виконавчого напису заборгованість позичальника перед банком була безспірною, що підтверджувалося наданими нотаріусу документами. Крім того, 14.03.2012 банк направляв боржнику письмову вимогу про усунення порушень виконання зобов`язання, яку той отримав 16.03.2012 і, оскільки вимога не була виконана, кредитор звернувся по виконавчий напис.

Нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє не безспірність вимог, а наявність необхідних для вчинення виконавчого напису документів, оскільки ж спір щодо сплати заборгованості відсутній, то немає й підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Суд безпідставно поновив позивачу позовну давність. Суд не взяв до уваги також, що позивач оскаржив саме процедуру вчинення виконавчого напису, а не строки його пред`явлення чи виконання, тому не мав підстав до таких вимог застосовувати правила щодо позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача АТ «Укрсоцбанк» адвокатів Дорош І.І. та Мельника Я.Ю., які апеляцію підтримали, позивача ОСОБА_1 адвоката Шпуганича В.М., який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Встановлено, що Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у подальшому Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (АТ «Укрсоцбанк»)) за договором кредиту від 10.06.2008 № 305/06/16-08 надало ОСОБА_1 кредит у сумі 50000,00 дол. США зі сплатою 15% річних, строком по 09.06.2023 і щомісячною сплатою за кредитом рівними сумами (по 277,78 дол. США) до 10-го числа місяця починаючи з липня 2008 року (п. 1.1. договору) (а.с. 11-18, 64-68). Умови договору передбачали також, що:

кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій у разі, зокрема, затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів (п. 3.2.3.1.);

позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти, комісії, а також можливі штрафні санкції у випадку, визначеному, зокрема, п. 3.2.3. договору (п. 3.3.14.);

у випадку порушення позичальником строків погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів він сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 4.1.);

у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8. договору (п. 3.3.7. позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному договором, п. 3.3.8. - позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами… та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному договором), … протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п. 4.4.).

Додатковою угодою від 25.12.2009 про внесення змін до договору кредиту від 10.06.2008 № 305/06/16-08 (а.с. 69) сторони продовжили строк кредитування до 09.06.2028, визначили щомісячний платіж починаючи з жовтня 2010 року в розмірі 223,00 дол. США, а пунктом 5 додаткової угоди домовилися, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання такого письмового повідомлення. Пунктом 6 додаткової угоди сторони погодили, що інші умови договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить додатковій угоді.

З наведеного випливає, що додатковою угодою сторони редакційно по-іншому сформулювали положення п.п. 3.2.3.1. і 3.3.14. кредитного договору, проте, не змінили суті цих положень щодо підстав і порядку дострокового повернення боргу в разі прострочення позичальником платежів більш ніж на 30 календарних днів. Положення п. 4.4. кредитного договору, якими врегульовано питання зміни строку зобов`язання в разі прострочення позичальником платежів більш ніж на 90 календарних днів, залишилися незмінними. Положення п.п. 3.2.3.1. і 3.3.14. кредитного договору і п. 5 додаткової угоди з одного боку та положення п. 4.4. кредитного договору з іншого боку не суперечать одні одним, оскільки регулюють різні аспекти кредитного зобов`язання та передбачають різні підстави, умови і порядок дострокового виконання зобов`язання.

14.03.2012 кредитор склав вимогу про усунення порушення зобов`язання, яку позичальник ОСОБА_1 та іпотекодавець ОСОБА_2 отримали 16.03.2012, що нею зафіксував прострочену заборгованість за кредитним договором станом на 14.03.2012 в сумі 5308,39 дол. США, де борг: за кредитом 2087,84 дол. США, борг за відсотками 3220,55 дол. США, а також за порушення зобов`язань нарахував пеню в сумі 3487,85 грн і штраф у сумі 1500,00 грн, і зажадав сплати цих коштів протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, та повідомив, що в разі несплати зверне в рахунок погашення боргу за договором кредиту стягнення на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 99-100). Доказів виконання позичальником цієї вимоги в справі немає.

17.03.2015 ПАТ «Укрсоцбанк» подало приватному нотаріусу Мукачівського районного нотаріального округу Барановій Ж.В. заяву про вчинення виконавчого напису на договорі кредиту від 10.06.2008 № 305/06/16-08 для стягнення заборгованості ОСОБА_1 за цим договором за період з 10.06.2008 по 17.03.2015 в сумі 68722,64 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 17.03.2015 становить 1528863,36 грн, де заборгованість за відсотками - 23149,00 дол. США, заборгованість за кредитом - 45573,64 дол. США (а.с. 63). До заяви про вчинення виконавчого напису кредитор додав оригінал та дві копії кредитного договору від 10.06.2008, оригінал та дві копії додаткової угоди від 25.12.2009 та виписку за рахунками заборгованості ОСОБА_1 Інші документи нотаріусу не надавалися.

Виписка за рахунками заборгованості ОСОБА_1 містить лише інформацію про:

кінцеві цифри заборгованості за кредитним договором: поточний кредит 35457,80 дол. США, прострочений кредит 10115,84 дол. США, дві суми прострочених відсотків: 14793,81 дол. США і 8355,19 дол. США;

загальну суму боргу 68722,64 дол. США та їх еквівалент за офіційним курсом НБУ на 17.03.2015 у сумі 1528863,36 грн;

кінцевий строк погашення кредиту 09.06.2028 (а.с. 70).

Отже, розрахунок заборгованості нотаріусу не був наданий, як не були надані й інші документи, які б містили дані про час виникнення заборгованості, період її нарахування, динаміку руху коштів за договором тощо. Перед зверненням до нотаріуса по виконавчий напис кредитор не направляв позичальнику вимогу про усунення порушення зобов`язання, не вимагав сплати поточної чи всієї заборгованості за договором.

Під час апеляційного розгляду справи банк надав суду детальний розрахунок заборгованості, що виникла станом на 17.03.2015 і була пред`явлена до стягнення шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом. Цим розрахунком зафіксовані, зокрема, такі обставини та динаміка платежів за кредитним договором.

До моменту укладення додаткової угоди від 25.12.2009 до кредитного договору щодо сплати заборгованості за сумою кредиту зафіксована перерва у платежах починаючи з дати останнього за часом платежу, здійсненого 04.02.2009 в сумі 273,37 дол. США і до 29.10.2010, коли були сплачені 2,20 дол. США, після цього останнього за часом платежу сплата боргу за сумою кредиту не зафіксована. Тобто, до моменту укладення додаткової угоди платежі на погашення боргу за сумою кредиту не здійснювалися понад 10 місяців, а загалом до 29.10.2010 такі платежі не здійснювалися понад 20 місяців.

Щодо сплати відсотків за кредитом мають місце перерви в платежах до моменту укладення додаткової угоди від 25.12.2009 до кредитного договору, які тривали з 15.04.2009, коли були сплачені 277,78 дол. США, до 14.07.2009, коли були сплачені 414,09 дол. США, тобто майже 3 місяці, а після цієї останньої сплати до 24.12.2009, коли були сплачені 3816,82 дол. США, тобто, понад 5 місяців. Після укладення додаткової угоди платежі за відсотками зафіксовані з перервами в періоді з 05.03.2010 по 29.10.2012, при цьому, мали місце перерви в платежах з 29.12.2010 до 12.04.2011 (майже 4 місяці), з 16.11.2011 до 29.10.2012 (понад 11 місяців), а після сплати 29.10.2012 відсотків у сумі 1000,00 дол. США їх сплата не зафіксована.

Беручи до уваги умови п. 4.4. кредитного договору у взаємозв`язку з даними, зафіксованими в детальному розрахунку боргу, слід констатувати, що порушення позичальником строків внесення коштів на виконання зобов`язань за кредитним договором мали місце як до, так і після укладення додаткової угоди до кредитного договору, а після 29.10.2012 платежі не здійснювалися зовсім, тому за умовами договору строк виконання зобов`язання змінився. Згідно з п. 4.4. договору, строк виконання зобов`язання слід вважати таким, що настав, на 91-й календарний день з дня порушення позичальником п.п. 3.3.7, 3.3.8. договору (несплати процентів, суми кредиту). У позичальника, відповідно, виник обов`язок повністю розрахуватися за договором, рівно як і у кредитора виникло право вимоги такого повного розрахунку. Строк повного виконання зобов`язання настав у всякому разі не пізніше 91-го дня після 14.07.2009, тобто, у жовтні 2009 року.

Після зміни строку виконання зобов`язання кредитор не мав правових підстав для нарахування процентів за кредитним договором. Зазначене випливає з вищенаведених норм закону, положень кредитного договору та відповідає правовим позиціям, висловленим Верховним Судом у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах, за змістом яких, зокрема:

стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання; кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Дійсний строк розрахунку боргу з 10.06.2008 по 17.03.2015, тобто майже семирічний період, із очевидністю випливав із змісту поданої нотаріусу кредитором заяви.

Цивільні права та обов`язки, що виникають із обов`язкового для сторін договору, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються; позичальник зобов`язаний повернути борг кредитору, а кредитор управі вимагати захисту свого порушеного права (ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 611, 612, 614, 622-625, 629, 1046, 1049, 1054 ЦК України). Відповідно до норм законодавства в редакції, що була чинною на час укладання кредитного договору, з якого виник спір, передбачалася можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», Розділ 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 03.03.2004 № 20/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 03.03.2004 за № 283/8882)).

Закон України «Про нотаріат» у ст. 88 передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172 і станом на день виникнення спірних правовідносин передбачав стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для чого нотаріусу подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов`язання (п. 1 пп. «а», «б»).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало такого способу захисту прав кредитора, як вчинення нотаріусом на стягнення боргу виконавчого напису на не посвідченій нотаріально кредитній угоді, якою є договір від 10.06.2008 № 305/06/16-08, не передбачав такого способу захисту майнових прав кредитора і сам цей договір.

Зміни до зазначеного переліку документів, що уможливлювали б стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором, були внесені Постановою КМ України від 26.11.2014 № 662, коли перелік було доповнено розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно із яким за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (п. 2 пп. «а», «б»).

Станом на 17.03.2015 (день звернення кредитора по вчинення нотаріусом виконавчого напису) чинним був Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 22.02.2012 за № 282/20595), який у Главі 16 Розділу ІІ у сукупності з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачав, що:

для стягнення грошових сум нотаріуси за заявою стягувача вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів (п.п. 1.1., 1.2. § 1);

для вчинення виконавчого напису… нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо; у разі необхідності нотаріус вправі витребувати додаткову інформацію та документи (п.п. 2.1., 2.2. § 2);

вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця; повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п. 2.3. § 2);

нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (п. 3.1. § 3);

безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені вищезгаданим Переліком документів (п. 3.2. § 3);

якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку; строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.п. 3.3., 3.4. § 3);

при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМ України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.5. § 3);

виконавчий напис має містити: строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника (§ 4); неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору (п. 6.2 § 6).

Вимоги Порядку, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5, щодо умов вчинення нотаріусом виконавчого напису та його змісту відповідають приписам ст.ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат».

Попри викладені вище обставини та наведені вимоги законодавства, приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Баранова Ж.В., пославшись на вказані акти законодавства, вчинила 17.03.2015 за реєстровим № 92 виконавчий напис, яким запропонувала стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 305/06/16-08 від 10.06.2008 в сумі 68722,64 дол. США, яка станом на 17.03.2015 в сумі 68722,64 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 17.03.2015 становить 1528863,36 грн, де заборгованість за відсотками - 23149,00 дол. США, заборгованість за кредитом - 45573,64 дол. США, а також витрати стягувача за вчинення виконавчого напису у сумі 4900,00 грн (а.с. 7).

На підставі виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Крегулом І.І. 18.05.2018 відкрито виконавче провадження № 56440265 (а.с. 9-10). У подальшому в липні 2018 року предмет іпотеки, якою було забезпечене виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (житловий будинок АДРЕСА_1 , був у рамках виконавчого провадження виставлений на електронні торги (а.с. 33).

Отже, виконавчий напис був вчинений без урахування зміни строку виконання зобов`язання за кредитним договором, із вказівкою на період заборгованості, який за відсутності для того правових підстав перевищує три роки, за відсутності розрахунку боргу, без з`ясування обставин щодо руху коштів за кредитним договором та пов`язаних із ними моментом виникнення у кредитора права вимоги боргу та зміною зобов`язання.

Неврахування зміни строку виконання зобов`язання вже само по собі виключало наявність законних підстав для вчинення виконавчого напису, виключало законність і обґрунтованість нарахування процентів та відповідного розрахунку боргу. За таких обставин, документи, що були надані нотаріусу кредитором, не можна визнати такими, що підтверджували безспірність заборгованості боржника, встановлювали прострочення виконання зобов`язання та обґрунтовували б строк звернення банку по виконавчий напис.

Зміна строку виконання зобов`язання має істотне значення і в контексті визначення моменту виникнення у кредитора права вимоги щодо стягнення боргу та строку, в який виконавчий напис міг бути вчинений. Право вимагати примусового стягнення боргу виникло у кредитора не пізніше жовтня 2009 року, тоді як по виконавчий напис він звернувся і такий був вчинений у березні 2015 року (через п`ять з половиною років). Посилання банку на вимогу про сплату боргу, надіслану позичальнику та іпотекодержателю у березні 2012 року, не має значення як у контексті зміни строку виконання зобов`язання, так і через те, що це мало місце за три роки до звернення по виконавчий напис, що не відповідає суті та призначенню такої вимоги, що вчиняється перед зверненням по виконавчий напис, та суперечить наведеним вище вимогам законодавства. Виконавчий напис був вчинений із порушенням вимог ст.ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1., 3.3., 3.4. § 3 Порядку, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5.

У подальшому постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Міркування відповідача про те, що суд не мав підстав застосовувати положення закону про давність для звернення по вчинення виконавчого напису не можуть бути враховані, позаяк суперечать закону та обставинам справи. Закон України «Про нотаріат» і Порядок, затверджений наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5, прямо передбачають загальний трирічний строк (якщо для відповідних вимог не встановлений законом інший строк давності) для звернення по вчинення виконавчого напису і для вчинення цього напису, при цьому, початок перебігу строку пов`язується з днем, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (включаючи, за наявності для того підстав, і обставини, що пов`язуються з виконанням зобов`язання частковими платежами, порушенням строків цих платежів, відповідним обрахунком заборгованості тощо). Враховуючи, що йдеться про захист цивільного права нотаріусом в порядку, передбаченому законом, врегульовані вищевказаними Законом і Порядком правила щодо строку давності для захисту цього права аналогічні тим, що передбачені ст.ст. 256, 257, ст. 261 ч. 1 ЦК України. У розумінні закону строк, у межах якого особа може звернутися до нотаріуса по захист свого цивільного права, є відповідним строком давності з правовими наслідками, які з цього випливають. Вчинення нотаріусом виконавчого напису поза межами зазначеного строку, що пройшов з дня виникнення у кредитора права вимоги, законом не передбачено.

Виходячи з наведеного, нотаріус з огляду на надані йому стягувачем документи не мав належних і достатніх підстав кваліфікувати вимоги стягувача і борг, для стягнення якого банк просив вчинити виконавчий напис, безспірними. Така безспірність не була підтверджена належними документами відповідно до законодавства, натомість надані документи вочевидь вказували на необхідність додаткового з`ясування підстав для нарахування боргу, його розміру та обставин щодо строку вчинення виконавчого напису. Нотаріус, маючи відповідне право, не діяв у передбачений законодавством спосіб для з`ясування відповідних обставин, хоча перед вчиненням виконавчого напису зобов`язаний був перевірити наявність підстав для цього, зокрема, з`ясувати, чи є умови для такої дії. Тож нотаріус не мав належних підстав для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ст. 50 ч. 1 Закону України «Про нотаріат»).

У справі немає доказів, які б свідчили про обізнаність боржника ОСОБА_1 із фактом вчинення 17.03.2015 виконавчого напису до моменту відкриття виконавчого провадження № 56440265 та отримання відповідних документів у травні 2018 року. До суду з вимогою визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 звернувся у червні 2018 року, тобто, в розумний строк (практично одразу) після того, як дізнався про його існування.

Відтак, рішення про задоволення позову ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідач, діючи на свій захист і реалізуючи обов`язок доказування на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України), правильності по суті, законності та справедливості рішення суду не спростував, тому на підставі ст. 375 ЦПК України його скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 жовтня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 11 липня 2019 року.

Судді