ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6741/19 Справа № 216/1794/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/1794/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року, яка ухвалена суддею Кузнецовим Р.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст» про визнання недійсним рішення від 09.02.2019 року загальних зборів уповноважених членів товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст», у зв`язку з тим, що позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для розгляду. Зазначає, що суд помилково дійшов висновку, про те, що між сторонами існує корпоративний спір та що справа підвідомча господарському суду. Товариство закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст» не містить статутного фонду і не передбачає отримання прибутку та відповідно дивідендів. Відповідно до статуту ТЗСТЗ «Автомобіліст» Товариство є добровільною, неприбутковою організацією громадян, створеною з метою задоволення своїх економічних, соціальних потреб та захисту прав членів Товариства. Корпоративне управління та самоврядування не можна ототожнювати, оскільки це різні за змістом поняття.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження по вказаній справі на підставі п.1 ст.1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонами виник корпоративний спір, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленогозаконом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

У поданому у березні 2019 року до суду в порядку цивільного судочинства позові, ОСОБА_1 просив визнати недійсним рішення від 09.02.2019 року загальних зборів уповноважених членів Товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст», оскільки дане рішення порушує норми Закону та Статуту Товариства.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, що встановлений законом або договором, чи іншим способом, що є ефективним та не суперечить закону.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), таким чином критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Підвідомчість господарських справ установлена статтею 20 ГПК України згідно з пунктом 3 частини першої якої господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 2 Закону України від 17 вересня 2008 року № 514-VI «Про акціонерні товариства» корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Як установлено в частинах першій, третій статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України), корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Справи, що виникають з корпоративних відносин - це, по-перше, спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), по-друге, спори між учасниками (засновниками, акціонерами) господарського товариства, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства та ґрунтуються на корпоративних правах, тобто на правах і правомочностях особи, передбачених законом і статутними документами, у зв`язку з наявністю у цієї особи частини в статутному фонді (майні) господарського товариства.

Таким чином, за змістом статті 167 ГК України ознаками корпоративних прав є те, що суб`єктом цих прав є особа, яка має частку в статутному фонді (майні) товариства та набула правомочностей, передбачених законом та статутом товариства (організаційних та майнових).

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо законності рішення від 09.02.2019 року загальних зборів уповноважених членів Товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст».

Застосувавши положення статті 167 ГК України та зробивши висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є корпоративними, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав, як член ТЗСТЗ «Автомобіліст», його вимоги не пов`язані з корпоративними правами, а спірні відносини не містять ознак корпоративного права, предметом спору є вимоги щодо визнання недійсним рішення від 09.02.2019 року загальних зборів уповноважених членів Товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст» стосовно обрання (призначення) нового Голови правління ТЗСТЗ «Автомобіліст» та проведення загальних зборів (зборів уповноважених) членів Товариства.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення від 09.02.2019 року загальних зборів уповноважених членів товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст» ґрунтуються на цивільно-правових нормах, а не виникають з корпоративних правовідносин, як зазначив суд першої інстанції.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі через те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, не врахувавши змісту та характеру позовних вимог, підстав заявленого позову, надавши неправильну юридичну кваліфікацію правовідносинам сторін, суд помилково витлумачив норми матеріального права, зокрема статтю 167 ГК України.

З урахуванням наведених норм матеріального та процесуального права правовідносини, які виникли між сторонами у справі, не є корпоративними, тому справа не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а належить до юрисдикції загальних судів, отже, суд помилково відмовив у відкритті провадження у справі, яка підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства.

З наведеного слідує, що відмова позивачу у відкритті провадження у справі без законних на те підстав, є порушенням його конституційних прав в доступі до правосуддя, та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України, а саме згідно до ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року, скасувати та направити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст» про визнання недійсним рішення від 09.02.2019 року загальних зборів уповноважених членів товариства закритих стоянок транспортних засобів «Автомобіліст» до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 9 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: