Провадження № 2/761/4729/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Смігунову В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 92 000,00 грн. та штрафні санкції: 3% річних від простроченої суми в розмірі 393,21 грн., інфляційні в розмірі 1 389,20 грн., подвійну ставку НБУ у розмірі 4 718,47 грн. та моральну шкоду в сумі 10% від заборгованості, що становить 9 200,00 грн., а всього 107 700,88 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.12.2017 року в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої помер чоловік позивача. Винуватцем пригоди згідно постанови суду визнано ОСОБА_2 , цивільна відповідальність якого була застрахована у відповідача згідно з полісом №АК7581716.

Як зазначає позивач, вона надала відповідачу всі документи, необхідні для вирішення питання виплати страхового відшкодування та погодила суму страхового відшкодування в розмірі 192 000,00 грн.

За погодженням позивача страхова компанія мала щотижня сплачувати страхове відшкодування по 25 000,00 грн., починаючи з 05.12.2018 року, тобто до 28.01.2019 року.

Проте відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав та станом на день звернення до суду заборгованість по виплаті страхового відшкодування становить 92 000,00 грн.

Крім того, так як страхова компанія не сплатила у строки, визначені діючим законодавством страхове відшкодування, тому має бути стягнуто пеню на підставі ст.37.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» станом на 20.03.2019 року в сумі 4 718,47 грн..

На підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача станом на 20.03.2019 року 3 % річних в сумі 393,21 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 389,20 грн.

Також позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 9 200,00 грн. на підставі положень ст.ст. 23, 386, 611 ЦК України, так як внаслідок ДТП загинув чоловік позивача, позивач вчинила всі необхідні дії для виплати страхового відшкодування, порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором страхування, спричинило душевні хвилювання. Оскільки через постійні звернення до відповідача, телефонні переговори, позивач постійно відлучалась з робочого місця, менше часу проводила з сім`єю, стала дратівливою, що вплинуло на родинні стосунки, стосунки з безпосереднім керівництвом, колегами по роботі та друзями.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, звернулась до суду із заявою в якій просила проводити розгляд справи в її відсутність та зазначила, що заявлені вимоги підтримує частково, а саме: в частині стягнення 3% річних, інфляційних, пені та моральної шкоди, а в частині стягнення заборгованості по виплаті страхового відшкодування не підтримує так як відповідач сплатив суму в повному обсязі.

Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив до суду не направив.

А тому у відповідності до положень ст.223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 988 ч.1 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п.3 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Стаття 22.1 Закону визначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону).

Як встановлено судом, вироком Печерського районного суду м.Києва від 31.05.2018 року (справа №757/16322/18-к) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_2 , 10.12.2017, приблизно о 09 год. 56 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем "Skoda Octavia", д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Старонаводницькій зі сторони пл. Героїв Великої Вітчизняної війни в напрямку вул. Лейпцизької, що у м. Києві, зі швидкістю приблизно 80-100 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці 60 км/год.

В цей час назустріч вищевказаному автомобілю "Skoda Octavia", д.н.з. НОМЕР_1 рухався автомобіль "CHEVROLET AVEO", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . У салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходився пасажир ОСОБА_4 .

Під час руху ОСОБА_2 допустив порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 підпункт і «б», 2.9 підпункт «а», 11.4, 12.1, 12.4, 12.9 підпункт «б» та п. 1.3 додатку № 2 Правил дорожнього руху України.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку ОСОБА_2 , виявились в тому, що він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем "Skoda Octavia", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Старонаводницької зі сторони пл. Героїв Великої Вітчизняної війни, в напрямку вул. Лейпцизької у м. Києві, з перевищенням максимально допустимої в населених пунктах швидкості руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, на ділянці дороги з двостороннім рухом, яка має по дві смуги для руху в попутному та дві смуги для руху в зустрічному напрямку, виїхав на зустрічну смугу руху, перетнувши осьову лінію 1.3, перетинати яку забороняється та поблизу буд. № 10, який знаходиться по вул. Старонаводницькій у м. Києві скоїв зіткнення із автомобілем "CHEVROLET AVEO", д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 06 год. 00 хв. від спричинених тілесних ушкоджень помер у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, а пасажиру автомобіля "CHEVROLET AVEO", д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 11.4, 12.1, 12.4, 12.9 «б» та 1.3 додатку № 2 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Встановлені вироком обставини у відповідності до положень ч.6 ст.82 ЦПК України є обов`язковими для суду про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як зазначив представник позивача, на день дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована відповідачем за полісом №АК7581716. Проте суду копія полісу надана не була.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач даний випадок визнав страховим та між сторонами 28.11.2018 року була погоджена сума страхового відшкодування у розмірі 192 000,00 грн. та узгоджено виплату частинами в розмірі 25 000,00 грн. один раз на тиждень, починаючи з 05.12.2018 року.

Відповідач не надав суду доказів, що він належним чином виконав свої зобов`язання та сплатив страхове відшкодування у погоджені строки.

Згідно з ст.36.2 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Згідно із ст.36.5 зазначеного Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Судом не встановлено, що з боку позивача надані не всі документи для вирішення питання виплати страхового відшкодування.

Оскільки позивач надала визначені Законом документи для здійснення виплати страхового відшкодування та 28.11.2018 року було погоджено суму страхового відшкодування, в такому випадку 15 днів для виплати з врахуванням погодженого строку сплив 28 січня 2019 року, проте як встановлено в судовому засіданні, страхове відшкодування не сплачено позивачу на час звернення до суду з позовом в повному розмірі та залишок невиплаченого страхового відшкодування становив 92 000,00 грн.

А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пеню за період з 29.01.2019 року по 20.03.2019 року в сумі 4 627,73 грн. (нарахована на суму 92 000,00 грн.)

Крім того, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.

Позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачем, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 1 червня 2016 року у справі N 6-927цс16).

Велика Палата Верховного Суду погодилась у своїй постанові від 20.06.2018 р. справа N 308/3162/15-ц, провадження N 14-178цс18 з висновками судів попередніх інстанцій про застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України.

А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 29.01.2019 року по 20.03.2019 року в сумі 385,64 грн. (51 день прострочки) та інфляційну складову в сумі 1 292,14 грн. (сукупний індекс інфляції за вказаний період становить 1,014).

Стаття 23.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Крім того, статтею 27.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

В той же час, як вбачається з позовної заяви, позивач звертаючись до суду з позовом просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду на підставі положень статей 23, 386, 611 ЦК України.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Закон пов?язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру.

Оскільки моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей).

Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово.

Стаття 386 ЦК України визначає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Крім того, згідно з положеннями статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Проте оскільки зобов`язання відповідача виникли з Договору страхування, який оформлений полісом, тому суд вважає що до правовідносин із сторонами підлягають застосуванню положення Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте позивач не заявляла вимоги про відшкодування моральної шкоди на підставі положень вказаного Закону. А тому так як позивачем не доведено, що внаслідок несвоєчасної виплати страхового відшкодування позивач зазнала моральних страждань, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України «Про страхування», ст.ст. 23, 386, 526, 611, 625, 629, 979, 988 ЦК України, ст.ст.4, 77 - 82, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» ( м.Київ, вул.Обсерваторна, 17-а)на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 )пеню в сумі 4 627 (чотири тисячі шістсот двадцять сім) гривень 73 копійки, 3% річних в сумі 385 (триста вісімдесят п`ять) гривень 64 копійки та інфляційну складову в сумі 1 292 (одна тисяча двісті дев`яносто дві) гривни 14 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула