Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 755/11054/17-ц

провадження № 61-4268св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року у складі судді Астахової О. О. та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Сліпченка О. І., Сержанюка А. С.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_1

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Вимоги обґрунтовувала тим, що вона та відповідач є батьками малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 19 липня 2017 року дитина проживає з батьком, із чим вона не погоджується.

Враховуючи вік сина та його прихильність до неї, вважала доцільним визначення місця його проживання разом із нею.

У зв`язку з наведеним просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом до досягнення ним повноліття, та визначити місце проживання сина разом із нею за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_2 .

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком.

Вимоги мотивував тим, що з 19 липня 2017 року син проживав разом із ним у Черкаській області, а в подальшому у місті Києві, де створені усі необхідні належні умови для його розвитку.

Він має достатній дохід для забезпечення дитини необхідним харчуванням, одягом і медичним лікуванням.

Весь час із дня народження догляд і опіку за сином здійснює саме він, у той час як мати, яка фактично покинула дитину у шестимісячному віці, ухиляється від виконання своїх обов`язків.

Крім того, вважав, що ОСОБА_1 хворіє психічним захворюванням.

Просив визначити місце проживання сина разом із ним.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину. Провадження у частині вказаних вимог закрито.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року, позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю задоволено.

Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

При задоволенні позову суди, врахувавши вік дитини і прихильність до матері, висновок органу опіки та піклування, виходили з того, що проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір`ю найкраще відповідатиме його інтересам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2019 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення і постанову судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до місцевого суду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник посилається на те, що суди безпідставно застосували до спірних правовідносин положення принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, яка не ратифікована Україною, не є міжнародним договором і не має офіційного перекладу українською мовою.

Апеляційний суд належним чином не перевірив доводів його апеляційної скарги про заявлені відводи судді першої інстанції Астаховій О. О.

Суди всупереч статті 105 ЦПК України та статті 159 СК України не призначили судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану здоров`я ОСОБА_1 Її поведінка є небезпечною для дитини.

Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва (у зв`язку з проживанням його (відповідача) у вказаному районі) з огляду на те, що на момент подання первісного позову в паспорті ОСОБА_1 містилася відмітка про зняття реєстрації її місця проживання у Дніпровському районі міста Києва ( АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження стану її психічного здоров`я і майнового стану. Суди необґрунтовано прийняли до уваги надані нею податкові декларації та абонентський договір, укладений нею як фізичною особою-підприємцем, і ТОВ «Агентство нерухомості «Благовіст» Галицьке».

Вважає, що проживання сина разом із ним ( ОСОБА_2 ) відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Короткий зміст відзиву

Від ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Обставини справи

Суди встановили, що сторони з 16 червня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із травня 2017 року сторони проживають окремо.

З 19 липня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком - ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 , належній його матері ОСОБА_5 , яка надала їм згоду на користування житлом.

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 12 липня 2017 року та 09 жовтня 2017 року головного спеціаліста Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Заборенко І. В. у вищевказаній квартирі створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього ОСОБА_6 , зокрема, зроблений сучасний ремонт, наявні нові меблі та сучасна техніка; для дитини виділена окрема кімната, де наявне спальне місце (дитяче ліжко), пеленальний матрац, робочий стіл, шафа-купе для одягу.

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи та щомісячно отримує пенсію у розмірі 1 500 грн; зареєстрований як фізична особа-підприємець. За даними розрахунку доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування, розмір його доходу у 2016, 2017 роках складав по 29 733 грн. Щомісячно він отримує від матері ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 8 000 грн на особисті потреби.

Крім того, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 , від передання в оренду якої на підставі договору від 06 липня 2017 року він має дохід у сумі 5 000 грн щомісячно.

Відповідно до медичних довідок про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 07 вересня 2017 року в ОСОБА_2 психічних розладів, наркологічних та алкогольних захворювань не виявлено.

У період проживання дитини разом із ОСОБА_2 малолітній ОСОБА_8 планово відвідував педіатра, привитий, фізичний стан та розвиток дитини відповідає віковій нормі.

ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві спільної часткової власності (інший співвласник - її брат ОСОБА_9 ).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 25 жовтня 2017 року, складеним головним спеціалістом служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації в місті Києві Ісаєвою І. М., у квартирі АДРЕСА_1 умови проживання добрі. У квартирі чисто, охайно, наявні усі необхідні меблі та побутова техніка. Дитина буде проживати із матір`ю в одній кімнаті, в якій знаходиться дитяче ліжко, комод для речей, одяг, іграшки, засоби гігієни, стілець для годування, коляска для дитини.

На підставі абонентського договору від 15 грудня 2015 року ОСОБА_1 працює менеджером (як фізична особа-підприємець) в ТОВ «Агентство нерухомості «Благовіст» Галицьке».

Відповідно до характеристики, виданої товариством від 30 жовтня 2017 року № 44/ГЛ, ОСОБА_1 дотримується корпоративних норм та правил, субординації з клієнтами, є неконфліктною.

Згідно з медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 27 червня 2017 року та сертифікатом про проходження профілактичного огляду, виданого КМНКЛ «Соціотерапія», від 24 жовтня 2017 року психічних розладів та наркологічних протипоказань в ОСОБА_1 не виявлено.

Розмір доходу ОСОБА_1 у 2015 році становив 994 327 грн 66 коп., а у 2016 році - 999 422 грн (відомості з податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця).

Між сторонами тривалий час існують суперечки щодо визначення місця проживання дитини, що стало підставою для подання відповідних позовів.

Орган опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації у висновку від 01 грудня 2017 року № 100-21122 визнав доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з нижченаведених мотивів.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій відповідають не в повній мірі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Згідно з частиною першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Аналогічний висновок щодо застосування частини першої статті 161 СК України зроблений в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 754/5128/16-ц, від 02 серпня 2018 року у справі № 459/1640/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Суди попередніх інстанцій, урахувавши особисту прихильність дитини до матері, її вік, стан здоров`я батьків та їх майновий стан, характеристики, а також висновок органу опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 01 грудня 2017 року № 100-21122, вважали, що проживання малолітнього ОСОБА_4 із матір`ю відповідатиме його найкращим інтересам.

При цьому суди не встановили обставин, які можуть перешкоджати проживанню дитини з ОСОБА_1

Колегія вважає такі висновки законними та обґрунтованими.

Разом із тим, помилковими є посилання судів на принцип 6 Декларації прав дитини, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, яких під час судового розгляду встановлено не було.

Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Суд касаційної інстанції відхиляє доводи касаційної скарги про те, що дана справа була непідсудна Дніпровському районному суду міста Києва.

ОСОБА_1 , яка є власником і проживає у квартирі АДРЕСА_1 ), заявляла вимоги про стягнення аліментів і визначення місця проживання позивача, тому суд першої інстанції з урахуванням частини першої статті 110 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання позову) відкрив провадження у справі з дотриманням правил територіальної підсудності.

Крім того, суд касаційної інстанції відхиляє аргументи касаційної скарги про порушення апеляційним судом положень пункту 2 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції перевірив обставини наявності підстав для відводу судді місцевого суду та зробив висновок про те, що ухвали про відмову у задоволенні заяв про відвід судді є мотивованими.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно врахували медичні довідки про психічний стан здоров`я ОСОБА_10 , надані нею, не прийнявши до уваги його посилання на консультації Київської міської неврологічної лікарні № 2 від 13 квітня 2016 року під час її вагітності, зводяться до переоцінки доказів, що в силу частини першої статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Що стосується аргументів про необхідність призначення судово-психіатричної експертизи, то дане питання було предметом розгляду як суду першої інстанції (12 лютого 2018 року, 01 липня 2018 року), так і суду апеляційної інстанції (29 січня 2019 року) , які не встановили підстав для її проведення.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені рішення та постанову судів змінити в мотивувальні частині, а в іншій частині - залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року змінити у мотивувальній частині, виклавши їх у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило