Єдиний унікальний номер 233/1160/18 Номер провадження 22-ц/804/1705/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 липня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Мартиненко В.С. в місті Костянтинівці Донецької області, повне судове рішення складено 22 квітня 2019 року, в справі номер 233/1160/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулось ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.09.2008 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання, яка складається із самої заяви та, запропонованих ПАТ КБ «Приватбанк», Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів Банку. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 10600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, покладених на неї кредитним договором, станом на 14.03.2018 року утворилась заборгованість в сумі 44781,22 грн., з яких: заборгованість за кредитом 11528,21 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 19075,12 грн., заборгованість за пенею 11807,36 грн., а також штраф (фіксована частина) в розмірі 250,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 2120,53 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.09.2008 року станом на 14.03.2018 року, яка включає: 5895,71 грн. - заборгованість за кредитом; 287,33 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а всього 6183,04 грн.

В задоволені позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.09.2008 року станом на 14.03.2018 року, яка включає: 5632,50 грн. - заборгованість за кредитом; 18787,79 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, комісію та пеню в розмірі 11807,36 грн., штраф в розмірі 2370,53 грн., а всього 3859818 грн. відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням щодо стягнення заборгованості за процентами не погодився позивач

АТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2019 року в частині незадоволених вимог по стягненню заборгованості за процентами в сумі 18787,79 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення процентів задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги наведено, що АТ КБ «Приватбанк» не згоден з рішення суду першої інстанції частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, вважає, що воно винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним дослідженням всіх обставин справи та невідповідністю висновків обставинам справи.

Судом не враховано, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором перед відповідачем виконав, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на карту. Відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує, що підтверджується наданим розрахунком. Судом не надано належної правової оцінки щодо часткового виконання відповідачем обов`язку по сплаті кредитної заборгованості, прийняття його умов до виконання та відсутністю звернень відповідача до банку щодо невірних нарахувань за кредитом.

Зазначає, що суд в своєму рішенні мав навести свій розрахунок заборгованості по процентам.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення вимог про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 287,33 грн., залишивши поза увагою строк користування кредитними коштами, зазначений в розрахунку заборгованості до 14.03.2018 року.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, представник позивача надав клопотання про розгляд справи за відсутністю АТ КБ «Приватбанк», просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог по стягненню заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення процентів в повному обсязі (а.с. 166).

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, отримавши 29 червня 2019 року судову повістку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 168)..

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення

суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості за процентами в сумі 18787,79 грн., апеляційний суд

переглядає рішення суду саме в цій частині.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 17.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна». Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 10600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.09.2008 року вбачається, що станом на 14.03.2018 року у ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» утворилась заборгованість в сумі 44781,22 грн., з яких: заборгованість за кредитом 11528,21 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 19075,12 грн., заборгованість за пенею 11807,36 грн., а також штраф (фіксована частина) в розмірі 250,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 2120,53 грн. (а.с. 8-10).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» базова процентна ставка складає 3% в місяць (нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів на рік), плата за користування кредитними коштами у звітному періоді складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що йде за звітним; передбачена комісія за зняття готівки, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається з пені (1) базова процентна ставка за договором /30 нараховується за кожний день прострочення кредиту та пені (2) 1% від заборгованості, але, не менше 10 грн. на місяць, нараховується один раз на місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.; штраф при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів 250 грн. + 5% від суми позову (а.с. 12).

Задовольняючи позов частково в частині спору про стягнення процентів, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з квітня 2014 року позивач нараховував проценти всупереч умовам договору та вимог закону, тому зарахування банком платежів позичальника на погашення таких процентів є необґрунтованим. В зв`язку з чим суму платежів, здійснених відповідачем на погашення заборгованості, слід віднести на погашення заборгованості за витратами позичальника (за тілом кредиту).

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам справи на нормам закону.

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 17.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с. 11).

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Строк дії кредитної картки №664141, отриманої відповідачем, до травня 2012 року, картки № НОМЕР_1 , отриманої відповідачем, терміном дії до вересня 2015 року картки № НОМЕР_2 , отриманої відповідачем, терміном дії до травня 2017 року, картки № НОМЕР_3 , отриманої відповідачем, терміном дії до вересня 2018 року (а.с. 64, 71).

Відповідно до п. 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п. 1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови (а.с. 13-27).

З розрахунку заборгованості вбачається, що протягом дії договору позивач змінював відсоткову ставку за кредитом: з вересня 2014 року до 34,80% річних, з квітня 2015 до 42,00%

річних. З червня 2015 року до процентної ставки застосований коефіцієнт 1 або 2 (а.с. 5-7)

З аналізу розрахунку, що фактично нарахування процентів на всю суму заборгованості проводилося позивачем не у відповідності з умовами договору та зазначених в розрахунку банку підвищених процентних ставок (42,00% річних).

Розрахунок заборгованості за спірним договором за період з 18.08.2008 року по 31.05.2015 року та за період з 01.06.2015 року по 14.03.2018 року, яким змінено формулу нарахування відсотків, перевірявся судом першої інстанції, та правомірно не взятий до уваги, оскільки, позивач не надав доказів щодо ознайомлення відповідача із зміненою формулою, де застосовується коефіцієнт, що фактично призводить до подвійного розміру відсоткової ставки, та не відповідає наданої в якості доказу довідки про умови кредитування, яку підписала відповідач ОСОБА_1 (а.с. 8-10, 12).

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у рішенні суду розрахунку заборгованості є

безпідставними, оскільки такий розрахунок судом першої інстанції наведений і судом апеляційної інстанції з`ясований. В чому полягає неправильність наведеного судом розрахунку за процентами АТ КБ «Приватбанк» не зазначив.

За приписами ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній інстанції позивач не спростував розрахунку процентів, наведеного судом.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість і добросовісність, яких повинна дотримуватись особа при здійсненні своїх прав із тим, щоб не порушувати права інших осіб (ст. ст. 12, 13 ЦК України).

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Виходячи з загальних положень цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне нарахування ОСОБА_1 заявленої до стягнення заборгованості за процентами.

Отже, доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи щодо спору про стягнення процентів за користування кредитом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 4 липня 2019 року.

Суддя: