РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 369/3687/19

пр. № 2/759/4793/19

15 жовтня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря Шапаренка О.С., представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Тута І.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування розпорядження адміністрації як органу опіки та піклування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , у якій просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 189 від 15.03.2019 року про встановлення способу участі батька - гр. ОСОБА_3 у вихованні малолітньої ОСОБА_4 та спілкування із нею.

В обґрунтування позову зазначила, що 15.03.2019 року відбулось засідання комісії з розгляду заяви ОСОБА_3 щодо визначення порядку спілкування батька з дитиною. Ознайомившись зі змістом розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 189 від 15.03.2019 року, яким визначено участь батька ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено батьку графік спілкування з дитиною: другий та четвертий тиждень щомісяця з 08 години понеділка по 19 годину неділі, без присутності матері, при цьому зобов`язано батька ОСОБА_3 дотримуватися режиму харчування, відпочинку, навчання та розвитку дитини та зобов`язано матір ОСОБА_2 не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванню з нею. На думку позивача, дане розпорядження створює загрозу для дитини, такий змінний графік життя між батьком та матір`ю є кочовим та не є нормальним для належного розвитку дитини. Позивач зазначає, що 4 роки самостійно та постійно займається дитиною, донька більше двох днів поспіль не перебувала раніше у батька. Батько дитини працює та не буде постійно з дитиною. Визначений графік життя дитини може їй нашкодити, оскільки дитина постійно буде переїжджати від матері до батька та навпаки. А також, комісія не врахувала стан здоров`я дитини, оскільки тривалий час мати турбується про стан здоров`я дитини з огляду на рекомендації лікарів. Крім того, позивач має відповідні медичні навички та фах, що забезпечить інтереси дитини. ОСОБА_3 подав заяву про визначення місця проживання дитини 04.03.2019 року. Позивач лише 07.03.2019 року дізналась, що 12.03.2019 року вже відбудеться засідання комісії з вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини, не мала можливості зібрати документи на підтвердження тих фактів, що проживання дитини або проведення із батьком половини часу суперечить інтересам дитини. До комісії були надані докази, що батьком ОСОБА_3 у присутності дитини до матері застосовувалось фізичне насильство, відповідні відео файли були долучені під час засідання 12.03.2019 року. На думку позивача, ухвалене розпорядження враховує лише думку та бажання батька дитини, однак не враховує всіх чинників, які свідчать про інтереси та розвиток дитини. Крім того, відповідачем, як органом опіки та піклування, порушений порядок розгляду заяви ОСОБА_3 щодо прийняття відповідного рішення, щодо недотримання вимог Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866, щодо неналежного дослідження доказів та надання їм оцінки, окрім того, позивача не запрошували на бесіду до комісії. Комісією при розгляді заяви ОСОБА_3 не враховано ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та особиста прихильність дитини до кожного з батьків, у тому числі і до батька ОСОБА_3 . Враховуючи викладене вище, не погоджуючи з рішенням комісії, позивач в межах 10 -денного строку звернулась до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.05.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

25.07.2019 року на адресу суду надійшли пояснення від представника третьої особи ОСОБА_5 . З яких вбачається, що остання заперечує проти задоволення позову та зазначає, що розпорядження ухвалене відповідачем з дотримання вимог чинного законодавства. Батько дитини ОСОБА_6 подав до органу опіки та піклування чисельну кількість доказів, які встановлюють належне виконання ним своїх батьківських обов`язків. 11.04.2019 року представником відповідача обстежено умови проживання матері та дитини, що підтверджується відповідним актом. Щодо нібито вчинення зі сторони батька домашнього насильства, представник стверджує, що батьком дитини ніколи не застосовувалась фізична сила, а тому наді обставини є надуманими. Комісія з питань захисту прав дитини цілком об`єктивно здійснила дослідження доказів, які були подані батьком та матір`ю, обґрунтовано встановила відсутність вчинення батьком домашнього насильства та прийняла законне протокольне рішення, на підставі якого видане оскаржуване розпорядження. Твердження позивача про порушення відповідачем та комісією з питань захисту прав дитини порядку складання документів не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, та не може бути підставою для скасування розпорядження. Щодо тверджень позивача про те, що визначений графік спілкування батька з дитиною буде суперечити її інтересам не відповідає дійсності, оскільки донька ОСОБА_4 проводила з батьком два-три дні з ночівлею кожного тижня, що свідчить про те, що даний графік для дитини є знайомим та не зашкодить їй. Ухвалене розпорядження відповідачем спрямоване на забезпечення інтересів дитини, забезпечення батькам рівних прав та обов`язків, а тому є законним та не підлягає скасуванню.

09.09.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшли пояснення, з яких вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позову оскільки, оскаржуване розпорядження було прийнято з врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини, яка на своєму засіданні, що відбулось 12.03.2019 року встановила всі необхідні обставини для прийняття обґрунтованого та законного рішення, зокрема встановлено ставлення батьків до дитини та до виконання своїх батьківських обов`язків, а також особиста прихильність дитини до батьків. 11.03.2019 року було проведене обстеження умов проживання матері з дитиною, досліджено характеристику НВК «ЗеленСад» від 07.03.2019 року, в якій зазначено, що батьки беруть активну участь в житті дитини та її вихованні, мама прислуховується до побажань дитини та враховує її інтереси. Крім того, встановлено відповідальне ставлення батька до дитини та належне виконання батьківських обов`язків на підставі проведеної бесіди під час обстеження умов його проживання, письмових пояснень директора та вихователя НВК «ЗеленСад», в яких зазначено, що ОСОБА_3 здатен потурбуватися про свою дитину, а також в характеристиці НВК «ЗеленСад» від 19.02.2019 року вказано про те, що дитина має прив`язаність до батька, а останній в свою чергу, приймає активну участь в житті дитини. Актами обстежень від 05.03.2019 року та 11.03.2019 року підтверджено, що у батька та матері дитини належні умови для проживання дитини. Були враховані повідомлення матері обставин стану здоров`я дитини, зважаючи на те, що стан здоров`я дитини стабільний, а батько, враховуючи його відповідальне ставлення до своїх батьківських обов`язків, може потурбуватися про дитину, та у разі необхідності, забезпечити її лікуванням. Крім того, надано об`єктивну оцінку повідомленим матір`ю обставин щодо вчинення батьком домашнього насильства над нею, однак матір не повідомляла компетентні органи про вчинення батьком домашнього насильства відносно неї, а до батька не застосовувались заходи протидії домашнього насильства. Було враховано інтереси дитини, встановлений графік спілкування з дитиною батьків забезпечить останній зростання під спільним піклуванням двох батьків.

08.10.2019 року представником позивача надано додаткові пояснення, з яких вбачається, що служба у справах дітей повідомила позивача листом № 435 що 12.03.2019 року про розгляд заяви ОСОБА_3 щодо вирішення питання про визначення місця проживання дитини, про розгляд іншої заяви позивач повідомлена завчасно не була. 11.03.2019 року позивачу надійшла заява ОСОБА_3 про визначення порядку участі батька у вихованні дитини. Крім того, представник додатково зазначає, що оскаржуване рішення прийнято без належного вивчення обставин справи а також без належного повідомлення позивача.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник третьої особи заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, які викладені у письмових запереченнях.

Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.05.2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що 27.05.2015 року видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Дружина змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 (а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, серії НОМЕР_2 , батьками дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 17, зворот).

Тривалий час подружжя ОСОБА_11 не проживають однією сім"єю.

Батько ОСОБА_3 проживає в орендованому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 129). Мати ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 31), проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 звернувся до органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації в Київській області з заявами про визначення місця проживання дитини та з заявою про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей батька з дитиною.

05.03.2019 року службою у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської державної адміністрації Київської області проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , про що видано відповідний акт та зазначено, що житловий будинок чистий, охайний, з сучасним ремонтом, в будинку наявні всі необхідні речі (а.с.188).

11.03.2019 року проведено обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 , про що складено відповідний акт та зазначено, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 з сучасним ремонтом, облаштований сучасною побутовою технікою, створені всі умови для проживання та виховання дитини (а.с. 34).

Як вбачається з витягу з протоколу № 5, 12.03.2019 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області. Пункт 8 слухали заяву ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де виступили ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та було вирішено рекомендувати батькам - гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішено питань, пов`язаних із визначенням місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пункт 9 слухали заяву ОСОБА_3 щодо встановлення його участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де виступили ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та було вирішено визначити участь батька - гр. ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши батьку наступний графік: другий та четвертий тиждень щомісяця з 08 години понеділка по 19 годину неділі, без присутності матері, при цьому зобов"язано батька - гр. ОСОБА_3 дотримуватися режиму харчування, відпочинку та розвитку дитини, зобов"язано матір - гр. ОСОБА_2 не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею (а.с. 137).

15.03.2019 року розпорядженням № 189 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про встановлення способу участі батька - гр. ОСОБА_3 у вихованні малолітньої ОСОБА_4 та спілкуванні з нею визначено участь батька - гр. ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено батьку графік спілкування з дитиною: другий та четвертий тиждень щомісяця з 08 години понеділка по 19 годину неділі, без присутності матері. Контроль за виконанням даного розпорядження покладено на заступника голови адміністрації відповідно до розподілу обов"язків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Відповідно до частини 1 статті 2 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

Частиною 1 статті 18 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин 1-3 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітніх дітей мається перевага при вирішенні питання щодо їх виховання, спілкування та побачення.

Статтею 6 Сімейного кодексу України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно з частинами 1-2 статті 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Частиною 1 статті 157 Сімейного кодексу України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина 2 статті 157 Сімейного кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини 1 статті 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до долучених до матеріалів справи характеристик з місця роботи, характеризуються як відповідальні та дисципліновані особи.

З характеристики підписаної директором та вихователем НВК «ЗеленСад» щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що дитина відвідує НВК «ЗеленСад» з 2017 року, за час відвідування дитячого садочка зарекомендувала себе як добра, відкрита і розумна дитина, батьки приймають активну участь у її розвитку.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (частина 2 статті 158 Сімейного кодексу України).

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначений Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 (надалі по тексту - Порядок № 866).

Так, пунктом 3 Порядку № 866 визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Відповідно до пункту 72 Порядку № 866 для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

У разі коли протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення/розпорядження його не оскаржено, воно набирає законної сили і його копія, завірена в установленому порядку, видається заявнику для пред`явлення під час перетинання державного кордону України.

Рішення/розпорядження діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили (пункт 72-1 Порядку № 866).

Під час прийняття рішення комісія повинна враховувати всі фактичні обставини з достовірністю встановленим відповідним документам та наданням кожному з них належної оцінки у кожному конкретному випадку.

Комісія не може приймати рішення лише враховуючи одну підставу, визначену на власний розсуд. З аналізу зазначеного чинного законодавства суд вбачає, що комісія приймає рішення, надавши оцінку кожному поданому документу та інформації наданій для вирішення спору між батьками у їх сукупності.

Також суд звертає увагу на те, що в силу положень абзацу 2 частини 2 статті 158 Сімейного кодексу України рішення про що орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем під час прийняття спірного розпорядження було належним чином та в повному обсязі встановлено та досліджено обставини, які є необхідними для об`єктивного вирішення спору, який виник між батьками в ході виховання дитини. Вказане, на думку суду, свідчить про те, що спірне розпорядження відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд наголошує, що в силу частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Mаркс проти Бельгії» (рішення від 13.06.1979) Європейський Суд з прав людини зазначив, що можливість одного з батьків перебувати разом з дитиною становить основоположний елемент «сімейного життя» в розумінні статті 8 Конвенції та є визначальним при розгляді даної справи.

В контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження чи втручання у сімейне життя можливе лише у виняткових випадках, згідно із законом. При цьому, таке втручання повинно матиме легітимну мету та повинно бути необхідним у демократичному суспільстві.

У справі «Хант проти України» (рішення від 07.12.2006) Європейський Суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

При цьому, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (справа «Йогансен проти Норвегії», рішення від 07.08.1996).

Крім того, Європейський Суд з прав людини при розгляді справи «Савіни проти України» (рішення від 18.12.2008) у п. 49 рішення звернув увагу про те, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції», п. 59). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава - відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа « Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», п. 148).

Таким чином, з огляду на вищенаведені положення практики Європейського Суду з прав людини, суд дійшов висновку про те, що під час вирішення питань, які стосуються дитини, органи державної влади, в першу чергу, мають враховувати інтереси такої дитини, які переважають над інтересами її батьків, а також брати до уваги ті наслідки, які матимуть місце для дитини у разі прийняття відповідного рішення.

Судом встановлено, що підставою для винесення відповідачем у справі розпорядження щодо встановлення участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стало те, що між батьками триває процес розлучення, самостійно дійти згоди щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьки не змогли, задля уникнення сварок, що може негативно відобразитися на дитині, батько ОСОБА_3 звернувся до органу опіки та піклування з відповідною заявою.

Водночас, суд критично ставиться до тверджень позивача про вчинення домашнього насильства відносно неї ОСОБА_3 , оскільки належних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем комісії з питань захисту прав дитини та суду не надано.

Окрім того, суд відхиляє доводи позивача в обґрунтування позовних вимог про те, що ОСОБА_2 не відвідували представники органу опіки та піклування, не запрошували до служби у справах дітей та не проводили жодної бесіди до засідання комісії з питань захисту прав дитини, оскільки вказані твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема, копією витягу з протоколу № 5 від 12.03.2019 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області, копією акту від 11.03.2019 року обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем приписів Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242, суд вважає за необхідне зазначити, що остання втратила чинність на підставі Постанови КМ № 55 ( 55-2018-п ) від 17.01.2018 року.

З висновками суду, комісія з питань захисту прав дитини цілком об`єктивно здійснила дослідження доказів, які були подані батьком та матір`ю та прийняла законне протокольне рішення, на підставі якого видане оскаржуване розпорядження.

Таким чином, заслухавши думку учасників справи, дослідивши наявні у справі матеріали, враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про правомірність розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про встановлення способу участі батька - гр. ОСОБА_3 у вихованні малолітньої ОСОБА_4 та спілкуванні з нею № 189 від 15.03.2019 року , оскільки воно прийняте на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, її особистої прихильності до кожного з батьків, з метою забезпечення безпечних умов для проживання дитини, сприяння її гармонійному розвитку, інших обставин, що мають істотне значення. Приймаючи вказане розпорядження, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області як орган опіки та піклування діяла у межах своїх повноважень та у спосіб визначений Конституцією України та законами України.

Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 5,10-13,19,76-82,141,258,259,264,265,273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування розпорядження адміністрації як органу опіки та піклування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Я.Р. Марко