Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 185/929/16-ц

провадження № 61-31072св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро»,

відповідач 1 - ОСОБА_1 ,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

відповідач 3 - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року у складі судді Перекопського М. М. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року в складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що 29 червня 2010 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та приватним підприємством «Багатопрофільна фірма «ВІНКо» (далі - ПП БПФ «ВІНКо») було укладено кредитний договір № 290610-КЛВ/1, згідно з умовами якого, з урахуванням змін внесених договором про внесення змін № 010411 від 01 квітня 2011 року, банк надав ПП БПФ «ВІНКо» відновлювану кредитну лінію на загальну суму 4 000 000,00 грн, а ПП БПФ «ВІНКо» зобов`язалося повернути кредит не пізніше 01 лютого 2012 року та сплатити проценти за користування кредитами, на умовах, передбачених цим договором.

Виконання зобов`язань ПП БПФ «ВІНКо» за кредитним договором було забезпечене договором іпотеки № 020211-І від 02 лютого 2011 року укладеним між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 відповідно до якого з метою забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань ПП БПФ «ВІНКо» за кредитним договором, ОСОБА_2 , як майновий поручитель, надав в іпотеку нерухоме майно: об`єкт незавершеного будівництва, адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: літ. Л об`єкт незавершеного будівництва, адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%. Записи щодо обтяження нерухомого майна забороною відчуження та іпотекою були внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

У зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2012 року, яке набрало законної сили 18 квітня 2013 року, було звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за позивачем право власності на предмет іпотеки.

Під час виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивачу стало відомо про те, що право власності на предмет іпотеки належить іншій особі - ОСОБА_3 , а записи щодо обтяження предмету іпотеки забороною відчуження та іпотекою вилучено на підставі постанови господарського суду Харківської області від 24 грудня 2012 року та ухвали цього ж суду від 14 січня 2013 року про роз`яснення зазначеної постанови.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27 лютого 2013 року скасовано постанову господарського суду Харківської області від 24 грудня 2012 року та ухвалу від 14 січня 2013 року. Незважаючи на наявність рішення суду про звернення стягнення, про яке було відомо майновому поручителю ОСОБА_2 , він уклав 19 березня 2013 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_1 . На підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 14 жовтня 2013 року право власності на спірне майно перейшло до ОСОБА_3

Відповідачі, будучи обізнаними про наявність укладеного договору іпотеки від 02 лютого 2011 року та судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19 березня 2013 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 14 жовтня 2013 року. На думку позивача, укладенням зазначених договорів порушено його права як іпотекодержателя, записи щодо заборон відчуження предмета іпотеки було вилучено на підставі рішення суду, яке в подальшому скасовано, тому спірні договори є такими що суперечать актам цивільного законодавства.

Позивач просить визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19 березня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати недійсним з моменту вчинення договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 14 жовтня 2013 року.

Короткий зміст рішення суд першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що оскільки до ОСОБА_3 перейшло право власності на спірне нерухоме майно під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на це майно, а тому до спірних правовідносин застосуванню підлягає стаття 23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на відповідача ОСОБА_3 , який несе всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки від 02 лютого 2011 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_2 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанцій

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року залишено без змін рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги банку не підлягають задоволенню, оскільки питання щодо право власності на нерухоме майно, а саме об`єкта незавершеного будівництва адміністративно-побутового корпусу Л готовністю 97 %., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 вже було узгоджено між сторонами при підписанні 25 лютого 2014 року меморандуму.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червня 2017 року ПАТ «Банк кредит Дніпро» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент укладення оспорюваних договорів відповідачі не дотримались вимог статей 9, 12 Закону України «Про іпотеку» та статті 575 ЦК України щодо отримання письмової згоди іпотекодержателя, отже вказані договори вчинені сторонами з недотриманням вимог частини першої статті 203 ЦК України, що є підставою для визнання їх недійсними.

Доводи інших учасників справи

У липня 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. Указував, що судами правильно указано, що обов`язки іпотекодавця при вчиненні оспорюваних правочинів не припинились, а перейшли до останнього набувача нерухомого майна, що виступало предметом іпотеки.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 185/929/16-ц та витребувано її з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу № 185/929/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу № 185/929/16-ц призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 29 червня 2010 року між ПАТ «Банк кредит Дніпро» та ПП БФ «ВІНКо» укладено кредитний договір № 290610-КЛВ/1, за умовами якого, з урахуванням змін внесених договором № 010411 від 01 квітня 2011 року, банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної лінії на загальну суму 4 000 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірах відповідно до умов договору, з кінцевим терміном повернення не пізніше 01 лютого 2012 року.

У забезпечення виконання умов кредитного договору 02 лютого 2011 року між ПАТ «Банк кредит Дніпро» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 020211-1. Згідно з умовами договору ОСОБА_2 надав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме об`єкт незавершеного будівництва, адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомості. Тобто, відповідно до умов договору ОСОБА_2 є майновим поручителем перед банком за повне і своєчасне виконання зобов`язань ПП БФ «ВІНКо» за кредитним договором від 29 червня 2010 року.

Записи щодо обтяження вказаного нерухомого майна забороною відчуження та іпотекою були внесені до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером № 10782979 від 02 лютого 2011 року та до Державного реєстру іпотек за № 10899360 від 02 березня 2011 року, що підтверджується відповідними витягами.

У порушення умов кредитного договору від 29 червня 2010 року, ПП БФ «ВІНКо» свої зобов`язання виконувало неналежним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором № 020211-1 від 02 лютого 2011 року, а саме: об`єкт незавершеного будівництва, адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить поручителю ОСОБА_2 та визнано за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» право власності на зазначене нерухоме майно. Також стягнуто солідарно з ПП БФ «ВІНКо» та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2012 року змінено в частині розподілу судових витрат, в іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою господарського суду Харківської області від 24 грудня 2012 року у справі № 5023/5270/12 визнано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2. банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. З дня прийняття постанови припинено стягнення з банкрута за всіма виконавчими документами та скасовано арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника у тому числі податкові застави.

Ухвалою цього ж суду від 14 січня 2013 року було роз`яснено резолютивну частину вказаної постанови та зазначено, що підлягає виключенню внесений приватним нотаріусом Римською А. В. запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02 лютого 2011 року за реєстраційним номером № 10782979 на підставі договору іпотеки № 020211-1, реєстровий № 278 від 02 лютого 2011 року про заборону на нерухоме майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97 %, номер за РПВН 23537399, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27 лютого 2013 року скасовано постанову господарського суду Харківської області від 24 грудня 2012 року та ухвалу від 14 січня 2013 року у справі № 5023/5270/12, провадження у справі припинено.

19 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, рішенням державного реєстратора, прийнятого на підставі договору купівлі-продажу, було зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_1

14 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого ОСОБА_3 набув право власності на об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості про набуття ОСОБА_3 права власності внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14 жовтня 2013 року за № 2862669.

25 лютого 2014 року між ПАТ «Банк кредит Дніпро» та ПП БФ «ВІНКо», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_6 , ТОВ «Будгаз» укладено меморандум (угода про врегулювання заборгованості ПП БФ «ВІНКо»), предметом якого є домовленість сторін щодо способу та порядку врегулювання заборгованості ПП БФ «ВІНКо» перед ПАТ «Банк кредит Дніпро», в тому числі за кредитним договором № 290610-КЛВ/1 від 29 червня 2010 року.

За умовами даного меморандуму сторони визнають та погоджуються, що зареєстрованим власником об`єкта незавершеного будівництва адміністративно-побутового корпусу Л готовністю 97%, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .

Також у пункті 1.12 зазначено, що ПАТ «Банк кредит Дніпро» визнає та не заперечує право власності ОСОБА_3 на об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 1.2 меморандуму узгоджено, що з метою погашення заборгованості ПП БФ «ВІНКо» перед банком зокрема за кредитним договором № 290610-КЛВ/1 від 29 червня 2010 року, ПАТ «Банк кредит Дніпро» надає ОСОБА_3 строковий кредит у розмірі 2 550 000,00 грн строком на 36 місяців, зі сплатою 18% річних за користування кредитом та в рахунок забезпечення даного зобов`язання ОСОБА_3 надає банку в іпотеку об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (пункт 1.4 угоди).

У пункті 1.14 зазначено, що у день укладення кредитного договору за пункті 1.2 меморандуму та внесення грошових коштів згідно п.1.3 банк передає ОСОБА_3 об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який перебував у нього на відповідальному зберіганні.

Після укладання меморандуму банком було надіслано орендарям нежитлових приміщень за вищезазначеною адресою повідомлення, зі змісту яких вбачається, що починаючи з 01 березня 2014 року обов`язки орендодавця приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 передані ОСОБА_3 , який набув право власності на нього на підставах та у порядку, що не оспорюються ПАТ «Банк кредит Дніпро».

04 червня 2014 року між ПАТ «Банк кредит Дніпро» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 040614-іп-UAH, за умовами якого банку було надано в іпотеку нерухоме майно, а саме об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97 %, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок забезпечення повернення ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 2 550 000,00 грн.

Записи щодо обтяження вказаного нерухомого майна забороною відчуження та іпотекою 04 червня 2014 року були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером обтяження 5901978.

Укладання зазначеного меморандуму від 25 лютого 2014 року та договору іпотеки від 04 червня 2014 року сторонами не заперечується та на час розгляду даної справи вказані договори є чинними та скасовані не були.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ «Банк кредит Дніпро» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 6, 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Як правильно було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій спочатку між ПАТ «Банк кредит Дніпро» та ПП БФ «ВІНКо» виникли кредитні правовідносини, виконання яких забезпечувалось іпотекою. Після низки правочинів, вчинених поза волею та без дозволу іпотекодержателя, об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутового корпусу Л готовністю 97 %, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 перейшов у власність за ланцюгом з початку від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , потім від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 .

З метою врегулювання спірних правовідносин, відновлення прав позивача, 25 лютого 2014 року між ПАТ «Банк кредит Дніпро» та ПП БФ «ВІНКо», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_6 , ТОВ «Будгаз» укладено меморандум (угода про врегулювання заборгованості ПП БФ «ВІНКо»), предметом якого є домовленість сторін щодо способу та порядку врегулювання заборгованості ПП БФ «ВІНКо» перед ПАТ «Банк кредит Дніпро», в тому числі за кредитним договором № 290610-КЛВ/1 від 29 червня 2010 року.

За умовами даного меморандуму сторони визнали та погодили, що зареєстрованим власником об`єкта незавершеного будівництва адміністративно-побутового корпусу Л готовністю 97%, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .

Також у пункті 1.12 зазначено, що ПАТ «Банк кредит Дніпро» визнає та не заперечує право власності ОСОБА_3 на об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 1.2 меморандуму узгоджено, що з метою погашення заборгованості ПП БФ «ВІНКо» перед банком зокрема за кредитним договором № 290610-КЛВ/1 від 29 червня 2010 року, ПАТ «Банк кредит Дніпро» надає ОСОБА_3 строковий кредит у розмірі 2 550 000,00 грн строком на 36 місяців, зі сплатою 18% річних за користування кредитом та в рахунок забезпечення даного зобов`язання ОСОБА_3 надає банку в іпотеку об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1.4 угоди).

У пункті 1.14 зазначено, що у день укладення кредитного договору за пункті 1.2 меморандуму та внесення грошових коштів згідно пункту 1.3 банк передає ОСОБА_3 об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97%, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який перебував у нього на відповідальному зберіганні.

04 червня 2014 року між ПАТ «Банк кредит Дніпро» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 040614-іп-UAH, за умовами якого банку було надано в іпотеку нерухоме майно, а саме об`єкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус Л готовністю 97 %, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок забезпечення повернення ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 2 550 000,00 грн.

Записи щодо обтяження вказаного нерухомого майна забороною відчуження та іпотекою 04 червня 2014 року були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером обтяження 5901978.

Таким чином, укладаючи зазначений вище меморандуму та здійснюючи його виконання, сторони спірних правовідносин змінили первісне зобов'язання, новим зобов'язанням. Меморандум від 25 лютого 2014 року сторонами виконано, що свідчить про відсутність підстав для застосування статті 15, 16 ЦК України, оскільки права позивача не порушені.

Установивши, що питання щодо права власності на нерухоме майно, об`єкта незавершеного будівництва адміністративно-побутового корпусу Л готовністю 97 %, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . було узгоджено між сторонами при підписанні 25 лютого 2014 року меморандуму (угоди про врегулювання заборгованості ПП «Багатопрофільна фірма «ВІНКо»), суди дійшли обґрунтованого висновку, що права банку на спірне нерухоме майно не порушені, оскільки на виконання умов меморандуму спірні нежитлове приміщення було передано у нову іпотеку позивачу - ПАТ «Банк кредит Дніпро».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки суд правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило