Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 385/1259/16-ц

провадження № 61-17654св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2017 року у складі судді Панасюка І. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Голованя А. М., Гайсюка О. В., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 2013 року навпроти будинку № 14/2 по вул. Кірова у м. Гайворон Кіровоградської області, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на її чоловіка - ОСОБА_5 . Внаслідок наїзду її чоловік отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

06 лютого 2013 року відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000148 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Постановою начальника слідчого відділу Гайворонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 22 червня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000148, закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Наступного дня, після дорожньо-транспортної пригоди, в якій загинув її чоловік, батько ОСОБА_3 сплатив їй 55 000,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Разом з тим, смертю чоловіка, яка настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з втратою близької людини, втраті нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Вона, як інвалід ІІІ групи, позбавлена можливості виконувати фізичну роботу, тому, після смерті чоловіка, змушена звертатися за допомогою до інших осіб.

На підставі вказаного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. У судовому засіданні позивач зменшила суму відшкодування до 50 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 167,00 грн.

У задоволенні інших позовної вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що смерть потерпілого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому, врахувавши, що дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 06 лютого 2013 року, сталася з грубої необережності потерпілого ОСОБА_5 , внаслідок нехтування ним Правил дорожнього руху, при цьому дії ОСОБА_3 відповідали вимогами Правил дорожнього руху, та рівень моральних страждань, завданих смертю близької людини, суд вважав, що засадам справедливості і розумності відповідатиме відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Гайворонського суду Кіровоградської області від 03 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції виходячи із принципу розумності і справедливості, врахувавши обставини завдання шкоди, та рівень моральних страждань позивача дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. Добровільне відшкодування батьком відповідача 55 000,00 грн не є підставою для відмови у задоволенні цього позову, оскільки позивач вважала, що вказані кошти, які вона отримала наступного дня після смерті чоловіка, перебуваючи у стресовому стані, були відшкодуванням матеріальної шкоди. Підстав для залучення до участі у справі в якості співвідповідача страховика немає, оскільки відповідач з відповідним клопотанням до суду не звертався.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 червня 2019 року № 544/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Сакарі Н. Ю.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної не врахували, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини чоловіка позивача, внаслідок якої він загинув, оскільки останній, перебуваючи у нетверезому стані, у темну пору доби, раптово, за межами пішохідного переходу, вибіг на проїзну частину дороги, де й зіткнувся з автомобілем. Крім того, позивачу вже була у повному обсязі відшкодована матеріальна і моральна шкода у розмірі 55 000,00 грн, що за курсом Національного банку України, на дату відшкодування становило приблизно 7 000,00 дол. США.

Також судами не враховано, що його цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06 лютого 2013 року, була застрахована Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТДВ «Гарантія»). Попри вказані обставини, суд не вирішив питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача страховика, хоча представником відповідача було подано відповідне клопотання.

Заперечення на касаційну скаргу позивачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 лютого 2013 року навпроти будинку № 14/2 по вул. Кірова у м. Гайворон Кіровоградської області, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на чоловіка позивача - ОСОБА_5 . Внаслідок наїзду ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер по дорозі у лікарню.

06 лютого 2013 року відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000148 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Постановою слідчого слідчого відділу Гайворонського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 07 лютого 2013 року призначено судово-медичну експертизу, до проведення якої залучено судово-медичного експерта Гайворонського відділення судово-медичної експертизи Головко В. С.

Висновком судово-медичного експерта Головко В. С. від 22 лютого 2013 року № 8 встановлено, що смерть ОСОБА_5 має прямий причинний зв`язок з тілесними ушкодженнями, завданими йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06 лютого 2013 року.

Постановою начальника слідчого відділу Гайворонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 22 червня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000148, закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 грн на одного потерпілого.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 000,00 грн на одного потерпілого.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

У статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Із журналу судового засідання від 15 листопада 2016 року вбачається, що представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідача СТДВ «Гарантія», яким згідно з полісом від 13 квітня 2013 року № АВ/5185491 була застраховано цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 . При цьому, представник відповідача вказав на неможливість надання оригіналу цього полісу, оскільки забезпечений автомобіль був відчужений ОСОБА_3 , а копія цього полісу знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 0000148, відкритого за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , тому просив суд витребувати ці матеріали для встановлення вищевказаних обставин.

Гайворонським районним судом було витребувано матеріали зазначеного кримінального провадження (а. с. 33). Разом з тим, питання про залучення до часті у справі в якості співвідповідача страховика судом не вирішено.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З наведеного вбачається, що, за загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди в якості співвідповідача має залучатися до участі у справі страхувальник.

Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року у попередньому судовому засіданні суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

В абзаці 2 пункту 12 постановив Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз`яснено, що при пред`явленні позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Лише у випадку неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі зі своєї ініціативи (статті 32, 33 ЦПК України 2004 року).

З указаного вбачається, що виходячи з обставин справи суд не може вирішити питання про розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню зі страхувальника, без залучення до участі у справі страховика, а клопотання відповідача, заявлене у судовому засіданні 15 листопада 2016 року, залишилося поза увагою суду. Таким чином, суд першої інстанції у порушення частини першої статті 168 ЦПК України 2004 року та частини третьої статті 192 ЦПК України 2004 року заявлене відповідачем клопотання не розглянув та всупереч вимогам частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, оскільки не роз`яснив позивачу право подати клопотання про залучення страховика до часті у справі в якості відповідача (співвідповідача).

Суди на вказані обставини уваги не звернули, належним чином доводи відповідача, який заперечував проти відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки вважав, що саме на страховика покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування, не перевірили.

Суд першої інстанції у порушення вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, не вирішив, а апеляційний суд на вказані порушення закону уваги не звернув.

Зазначене має важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки, залучивши до участі у справі лише завдавача шкоди і не залучивши страховика, суди допустили неповноту з`ясування обставин у справі.

Суд касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірили доводи сторін, то оскаржувані судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович