Справа № 466/4744/18 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/2102/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року, постановлену в складі головуючої - судді Глинської Д.Б., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

19 червня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просив суд постановити рішення, яким:

- звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначених на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року у справі №466/835/13;

- стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 4 000 грн. 00 коп. щомісячно, що підлягають індексації, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

16 серпня 2018 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову і просив постановити ухвалу, якою зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 466/835/13, виданого Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частини доходу щомісячно, починаючи з 06 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 42907232, що перебуває у Галицькому відділі державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області до прийняття рішення по справі.

В обґрунтування цієї заяви покликався на те, що стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 було вирішено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року, відповідно до якого з 06 лютого 2013 року з нього стягується 1/2 частина доходу.

В Галицькому відділі державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області було відкрито виконавче провадження ВП №42907232.

З 28 травня 2016 року син ОСОБА_4 постійно проживає разом із ним. Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області продовжує стягувати з нього аліменти на утримання сина на користь ОСОБА_2, хоча витрати з утримання сина в повній мірі лежать на ньому.

У нього, ОСОБА_3, відсутня заборгованість по аліментах.

У зв'язку з вищенаведеним, просив в порядку забезпечення позову зупинити виконання виконавчого провадження № 42907232 від 17 квітня 2014 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 466/835/13, виданого Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частини доходу щомісячно, починаючи з 06 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 42907232, що перебуває у Галицькому відділі державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Ухвалу суду допущено до негайного виконання.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року оскаржила відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню. Вважає, що жодна з наведених позивачем обставин не дає підстав для висновку про те, що виконання рішення суду може бути ускладнене чи унеможливлене. Звертає увагу на те, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не містить обґрунтувань чи доводів з приводу ускладнення виконання рішення за будь-якою із заявлених позовних вимог за відсутності вжиття заходів забезпечення позову.

Стверджує, що судом не враховано обставини, необхідні для постановлення обґрунтованої ухвали за заявою про забезпечення позову, а саме, не враховано задокументований у встановленому порядку факт спільного проживання неповнолітнього ОСОБА_4 разом із матір'ю ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та витягом з Єдиного державного демографічного реєстру. Звертає увагу на те, що вказані документи не могли бути представлені у суд першої інстанції, оскільки питання забезпечення позову розглядалося судом першої інстанції без участі відповідача. Також стверджує, що судом не взято до уваги відсутність у позивача сумлінного виконання обов'язку зі сплати аліментів та наявність поточної заборгованості по сплаті аліментів. Зазначає, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач не вказав факт розслідування правоохоронними органами кримінального провадження № 0004894 за ст. 164 КК України щодо ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів.

Звертає увагу і на те, що суд першої інстанції задовольнив заяву про забезпечення позову не способом передбаченим ч. 1 ст. 150 ЦПК України, а у спосіб вказаний позивачем - шляхом зупинення виконання чинного судового рішення, не врахувавши при цьому роз»яснення, викладені в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, згідно якого недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Окрім того, суд першої інстанції не звернув уваги і на те, що застосований судом спосіб забезпечення позову по суті є тотожним одній з вказаних позивачем вимог та є фактичним їх задоволенням.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення учасників справи, без їх виклику за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд приймаючи до уваги наявність заявленого позову та виходячи з предмету позовних вимог, вважав, що слід вжити заходи для забезпечення позову, в обраний заявником спосіб, оскільки невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом в суд до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. Просить суд ухвалити рішення яким звільнити ОСОБА_3 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначених на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року по справі № 466/835/134; стягувати з ОСОБА_2 на дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 4 000 грн. 00 коп. до досягнення дитиною повноліття. Тобто встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу сплати аліментів.

16 серпня 2018 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову і просив постановити ухвалу, якою зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 466/835/13, виданого Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частини доходу щомісячно, починаючи з 06 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 42907232, яке перебуває у Галицькому відділі державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області до прийняття рішення по справі. Вимога заяви про забезпечення позову є тотожною заявленій позивачем позовній вимозі.

Відповідно до приписів ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час розгляду цивільної справи № 6-605цс16 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою роз'яснив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вжиття заходів забезпечення позову, у запропонований позивачем ОСОБА_3 спосіб, є тотожним позовній вимозі про припинення сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_4, призначених на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року по справі № 466/835/134, а тому застосування таких заходів забезпечення позову суперечить нормам процесуального права.

Окрім цього, судом першої інстанції не враховано роз»яснення, викладені в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно якого недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп., сплачений останньою за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст даної постанови складений 01 квітня 2019 року .

Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року - скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп. ( триста п'ятдесят дві грн. 40 коп.), сплачених останньою за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 квітня 2019 року .

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.