Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 348/255/17

провадження № 61-22917св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2017 року у складі судді Міськевич О. Я. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 березня

2017 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Горблянського Я. Д., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої пенсії.

Позовна заява мотивована тим, що 06 вересня 2010 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до управління Пенсійного фонду України

в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про призначення пенсії за віком та надала необхідний пакет документів. На підставі поданих документів протоколом управління від 13 вересня 2010 року № 10223

ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 01 квітня 2015 року припинено виплату пенсії ОСОБА_1 як державному службовцю.

Зазначало, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 працювала у Надвірнянській міській раді Івано-Франківської області та виконувала роботу з організації ведення бухгалтерського обліку, вона фактично не мала права на отримання пенсії згідно із Законом України «Про державну службу».

Відповідно до пенсійної справи ОСОБА_1 , за період з 01 квітня по 31 липня 2015 року у неї виникла переплата зайво виплаченої пенсії на загальну суму 16 093,86 грн. Добровільно відповідач відмовляється повертати вищезазначену переплату.

Ураховуючи викладене, Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області просило суд на підставі

статті 1212 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у розмірі 16 093,68 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 23 лютого 2017 рокуу задоволенні позову Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти

є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно,

за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, відповідно до якої зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Проте позивачем не надано доказів на підтвердження того, що при нарахуванні пенсії була допущена рахункова помилка, як і не надано відомостей допущення відповідачем будь-яких порушень чи зловживань, які призвели до виникнення переплати. Отже, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем переплачених коштів, тому вони не підлягають поверненню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 березня

2017 року апеляційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відхилено. Рішення Надвірнянського районного суду від 23 лютого 2017 року залишено

без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для повернення відповідачем грошових коштів, оскільки безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених пунктом 2 частини першої

статті 1215 ЦК України (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 348/255/17-ц зНадвірнянського районного суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 19 липня 2017 року вказану справу призначено

до розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»,

за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку

за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

04 червня 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 працювала в Надвірнянській міській раді Івано-Франківської області

та виконувала роботу з організації та ведення бухгалтерського обліку, вона фактично немала права на отримання пенсії згідно із Законом України «Про державну службу».

Зазначало, що оскільки цивільно-правовий договір на виконання робіт

від 01 квітня 2015 року, укладений між Надвірнянською міською радою Івано-Франківської області та ОСОБА_1 , містить посилання на

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», а отже, фактично цей договір є трудовим договором, який передбачає виконання роботи, яка передбачена Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», тому вважало, що має право на повернення безпідставно сплаченої пенсії позивачу.

Заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення

на касаційну скаргу, в яких зазначено, що оскаржувані судові рішення

є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 07 серпня 2002 року по 26 грудня 2014 року ОСОБА_1 працювала

у Надвірнянській міській раді Івано-Франківської області на посаді спеціаліста управління бухгалтерського обліку та звітності.

13 вересня 2010 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, яку вона продовжувала отримувати до серпня 2015 року.

01 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та Надвірнянською міською радою Івано-Франківської області укладено цивільно-правовий договір про надання послуг по організації та веденню бухгалтерського обліку (а.с. 6, 7).

Надвірнянським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, відповідно до пенсійної справи ОСОБА_1 , за період

з 01 квітня по 31 липня 2015 року нарахована переплата зайво виплаченої пенсії на загальну суму 16 093,68 грн.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 29 квітня 2016 року у адміністративній справі № 348/364/16-а позов ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій щодо припинення виплати їй пенсії, призначеної на підставі Закону України

«Про державну службу», задоволено. Визнано неправомірними дії Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком. Зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відновити ОСОБА_1 з 24 серпня 2015 року виплату пенсії за віком (а.с. 23-25).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти

та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо

їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно,

за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути стягнуті відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки

зі сторони особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності

зі сторони набувача.

Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування статті 1215 ЦК України зроблені в постанові Верховного Суду України від 22 січня

2014 року у справі № 6-151цс13, постанові Верховного Суду України

від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, підстав відступити

від яких Велика Палата у постанові від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) не встановила.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава,

а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. Усправі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд

з прав людинипідкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно

та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини»

від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема,

на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року,

і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини»

від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Судами першої та апеляційної інстанцій у зазначеній справі встановлено відсутність двох обов`язкових складових, за яких відповідно до

статті 1215 ЦК України можливе повернення безпідставно набутого майна,

а саме: відсутність рахункової помилки з боку Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області

і недобросовісність з боку ОСОБА_1

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 29 квітня 2016 року у адміністративній справі № 348/364/16-а позов ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій щодо припинення виплати їй пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про державну службу», задоволено. Визнано неправомірними дії Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком. Зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відновити ОСОБА_1 з 24 серпня 2015 року виплату пенсії за віком.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що з 01 квітня 2015 року робота, яку виконує ОСОБА_1 , згідно з умовами цивільно-правового договору, дає право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв`язку з чим передбачені Законом України від 02 березня 2015 року за № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» підстави для невиплати останній пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відсутні, і з 01 квітня 2015 року перешкод для виплати їй вказаної пенсії немає, оскільки ОСОБА_1 при укладенні зазначеного цивільно-правового договору присяги не складала, у своїй роботі не підпорядкована внутрішньому трудовому розпорядку Надвірнянської міської ради, організовує свою роботу самостійно (пункт 1.2 договору), крім того,

не отримує заробітної плати, а лише отримує кошти на підставі акта виконаних робіт, як зазначено в пункт 2.1 договору. Отже, виконання робіт за договором цивільно-правового характеру дає ОСОБА_1 право

на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання відповідно до спеціальних законів.

Оскільки, відповідач надавала послуги Надвірнянській міській раді Івано-Франківської області із ведення бухгалтерського обліку не на постійній основі, а на підставі цивільно-правового договору, який не є трудовим, тому із урахуванням наведеного підстави вважати, що відповідач належала

до посадової особи органу місцевого самоврядування, відсутні.

Таким чином, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), правильно застосувавши положення статті 1215 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку, що позивач не надав суду доказів того, що при нарахуванні й виплаті

ОСОБА_1 пенсії було допущено рахункову помилку, або будь-які порушення чи зловживання з боку останньої, які призвели до виникнення переплати пенсії, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Із урахуванням наведеного, посилання заявника у касаційній скарзі на те, що він має право на повернення безпідставно сплаченої пенсії позивачу,

є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються встановленими судами обставинами.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів,

що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів

не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк