П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року м. Київ

Справа № 760/16924/18

Провадження: № 22-ц/824/7716/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенко Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Кривулько С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Національного антикорупційного бюро України (далі за текстом НАБУ) про захист честі, гідності та ділової репутації.

Мотивував свої вимоги тим, що НАБУ ІНФОРМАЦІЯ_2 року поширило на своєму офіційному веб-сайті (https://www.nabu.gov.ua) у розділі «Новини та публікації» інформацію під назвою «НАБУ розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ»», у якій, зокрема, зазначено наступне: «Національне антикорупційне бюро України розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація» (ДПЗКУ)», та розмістило фото тих осіб, які є підозрюваними та розшукуваними у вказаному кримінальному провадженні, у тому числі - фото позивача разом з інформацією щодо нього під назвою «інформація про підозрюваного», у якій наведено його біографічні дані « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Красногорськ Російської Федерації, проживає за адресою: Монако, Монте-Карло ».

Із наведеної інформації та розміщених разом з нею фото вбачається, що відповідач вказав позивача як особу з процесуальним статусом «підозрюваний у кримінальному провадженні».

Вважав, що поширена відповідачем на своєму веб-сайті інформація в частині, що стосується визначення позивача як підозрюваного у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ» є недостовірною, тобто, такою, що не відповідає дійсності, а тому порушує особисті немайнові права ОСОБА_1, принижує честь, гідність та його ділову репутацію.

Вказував, що йому у визначений кримінально-процесуальним законодавством спосіб повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 27, частиною 5 статті 191, частиною 3 статті 369 КК України, не здійснювалось, а тому ОСОБА_1 не набув та станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто, на день поширення відповідачем оспорюваної інформації на своєму офіційному веб-сайті, не мав процесуального статусу «підозрюваний у кримінальному провадженні».

Разом з цим, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (справа Альне Де Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 33, п. 38, п. 41;справа «Дактарас проти Литви» (Dactaras v. Litguania від 24 листопада 2000 року, п. п. 41, 43), вважав, що розповсюджена інформація відповідачем здійснена у формі, яка порушує принцип невинуватості, закріплений як вимогами чинного, так і вимогами міжнародного законодавства.

Окрім того, вважав, що негативна інформація, яка поширена відповідачем під назвою «Національне антикорупційне бюро України розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом, завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ», в частині зазначення в ній позивача підозрюваним у кримінальному провадженні є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності.

На його думку, зазначена інформація є негативною, тобто, такою, в якій стверджується про вчинення позивачем суспільно-небезпечного діяння (кримінального правопорушення) без наявності остаточного рішення щодо його причетності чи винуватості, яка порушує його право на повагу до гідності, честі і ділової репутації.

При цьому, звертав увагу на ту обставину, що негативна недостовірна інформація щодо нього поширена відповідачем на своєму офіційному сайті таким чином, що дозволяє не лише ознайомлюватись з нею безпосереднім користувачам сайту (https://www.nabu.gov.ua), але вона ще містить лінки для її поширення на інших ресурсах, що свідчить про те, що така негативна недостовірна інформація щодо нього доведена до невизначеного, але значного кола осіб.

Також посилався на те, що внаслідок поширення вказаної недостовірної інформації у осіб, які її прочитали, склалося невірне враження та думка щодо причетності його, позивача, до вчинення протиправних дій у зв`язку з тим, що він є нібито підозрюваним у вчиненні низки кримінальних правопорушень.

Додатково зазначав, що це послужило підставою до негативних змін у його відносинах з близькими людьми, стало причиною багатьох неприємних звернень та запитань від ділових партнерів з приводу участі у подіях, у вчиненні яких його нібито визнано підозрюваним у межах кримінального провадження, досудове розслідування якого здійснюється детективами НАБУ.

Поширення вказаної інформації та ознайомлення з нею значного кола осіб призвело не лише до приниження його честі та гідності в очах оточуючих, а також стало причиною зниження власної оцінки позивачем своїх моральних якостей і професійної компетенції.

Зазначав, що недостовірна інформація, поширена відповідачем, негативно впливає та порушує його право на недоторканність ділової репутації, оскільки створює хибне враження про його професійність та компетентність.

Посилався, що він є співвласником компаній групи «ТрансІнвестСервис» (ТІС), який здійснив значні інвестиції у розвиток їх діяльності в Україні, зокрема, у створення в Одеській області морського терміналу ТІС, який на сьогодні є найбільшим приватним стивідором країни. Натомість поширення негативної недостовірної інформації про ОСОБА_1 принижує оцінку діяльності в цілому групи ТТС як господарюючого суб`єкта на території країни з боку громадськості, викликає безпідставні та необґрунтовані сумніви у прозорості її діяльності та управління. Оцінка її діяльності перестала бути об`єктивною в частині дотримання компаніями групи ТІС чинного законодавства при здійсненні господарської діяльності. Вважав, що поширена інформація сприяла формуванню у суспільстві думки щодо можливої причетності особисто ОСОБА_1 як співвласника компаній, так і самих компаній до протиправних дій та шахрайських схем.

З огляду на викладене, вважав, що спосіб та форма оприлюдненої відносно нього інформації ІНФОРМАЦІЯ_2 року на офіційному веб-сайті відповідача містить юридичний склад правопорушення, наявність якого є підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації.

За таких обставин просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 року НАБУ на офіційному веб-сайті (https://www.nabu.gov.ua) у розділі «Новими та публікації» під назвою «НАБУ розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ»», у якій зазначено: «НАБ України розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ», та розміщено фото позивача разом з інформацією щодо нього під назвою «інформація про підозрюваного», в частині, що стосується зазначення ОСОБА_1 підозрюваним у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ»;

- зобов`язати НАБУ розмістити спростування поширеної ним недостовірної інформації шляхом розміщення на офіційному веб-сайті (https://www.nabu.gov.ua) у розділі «Новини та публікації» повідомлення наступного змісту:

«До уваги користувачів сайту! Національне антикорупційне бюро України спростовує інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_2 року у розділі «Новини та публікації» під назвою «НАБУ розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ»», в частині, що стосується ОСОБА_1 як підозрюваного у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ». Інформація про те, що ОСОБА_1 підозрюваний у вказаному кримінальному провадженні, є такою, що не відповідає дійсності»;

- зобов`язати НАБУ вилучити з інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_2 року на офіційному веб-сайті (https://www.nabu.gov.ua) у розділі «Новини та публікації» під назвою «НАБУ розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ»», фото ОСОБА_1 разом з інформацією щодо нього під назвою «інформація про підозрюваного», у якій наведено його біографічні дані « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець міста Красногорськ Російської Федерації, проживає за адресою: Монако, Монте-Карло »;

- заборонити НАБУ поширювати на офіційному веб-сайті (https://www.nabu.gov.ua) інформацію щодо ОСОБА_1 як підозрюваного у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація» (ДПЗКУ) до вручення йому повідомлення про підозру в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до НАБУ про захист честі, гідності та ділової репутації задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 року НАБУ на офіційному веб-сайті (https://www.nabu.gov.ua) у розділі «Новини та публікації» під назвою «НАБУ розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ»», у якій зазначено: «НАБУ розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ», та розміщено фото позивача разом з інформацією щодо нього під назвою «інформація про підозрюваного», в частині, що стосується зазначення ОСОБА_1 підозрюваним у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ».

Зобов`язано НАБУ вилучити з інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_2 року офіційному веб-сайті (https://www.nabu.gov.ua) у розділі «НОВИНИ та публікації» під назвою «НАБУ розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ»», фото ОСОБА_1 разом з інформацією щодо нього під назвою «інформація про підозрюваного», у якій наведено його біографічні дані « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець міста Красногорськ Російської Федерації, проживає за адресою: Монако, Монте-Карло ».

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з НАБУ судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, НАБУ в особі директора А.Ситника подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги , що на момент публікації оголошення набула чинності ухвала апеляційного суду м. Києва від 17.10.2017 року у справі № 11-сс/796/3758/2017, в якій суд дійшов висновку, що вимоги закону в частині вжиття заходів щодо вручення повідомлення про підозру ОСОБА_1 органом досудового розслідування виконанні в повному обсязі та не суперечать вимогам закону. Також у ній зазначено, що позивач є підозрюваним і судом електронне повідомлення визнано доказом вручення підозри.

Також вказали, що вважають помилковим посилання суду першої інстанції на практику Європейського суду з прав людини в частині неможливості поширення інформації про вину особи до ухвалення обвинувального вироку та порушення відповідачем презумпції невинуватості, оскільки оскаржувана публікація не містить твердження або висновків про те, що позивач є винним у скоєнні злочину. Вказували, що розміщена на сайті інформація про розшук осіб, підозрюваних у вчиненні корупційних злочинів, становить суспільний інтерес.

Крім того, позивачем не надано доказів впливу розміщеної інформації про нього на діяльність групи «Транс Інвест Сервіс», співвласником якої він є, формування безпідставних та необґрунтованих сумнівів у прозорості її діяння та управління.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник НАБУ - Ярчак І.С. апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній, та просив рішення суду першої інстанції скасувати.

Представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3. проти апеляційної скарги заперечували, оскаржуване рішення просили залишити без змін, посилаючись на те, що спір судом вирішено вірно.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів справи детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування за частиною 3 статті 27, частиною 5 статті 191, частиною 3 статті 369 КК України у кримінальному провадженні № 0000166 від 09.03.2017 року, в якому стосовно ОСОБА_1 складено повідомлення про підозру та відомості щодо повідомлення про підозру внесені до ЄРДР ( а.с. 42-44).

07.02.2017 детективами НАБУ за № 10-145/4580 було направлено запит до Генеральної прокуратури Князівства Монако про надання правової допомоги щодо вручення ОСОБА_1 письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст. 191, ч.3 ст.369 КК України, обґрунтований нормами Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах (1959 рік), відповідно до ч. 2 ст. 7 якої підтвердження вручення здійснюється шляхом надання розписки, датованої і підписаної відповідною особою, або заяви запитуваної Сторони про здійснення вручення, в якій зазначається спосіб і дата такого вручення….

В відповіді на вищевказаний запит слідчий суддя - особа, відповідальна за виконання запиту на території Князівства Монако, електронним листом від 31.05.2017 повідомила про відмову ОСОБА_1 отримати повідомлення про підозру, про що компетентними органами Князівства Монако складено відповідний документ (протокол).

З наступного електронного листа, надісланого 16.06.2017 тією ж особою, як вбачається з письмових пояснень відповідача, Національному бюро було повідомлено про направлення «документу, що підтверджує відмову особи від отримання повідомлення про підозру» до прокурора з подальшим скеруванням протоколу до Національного бюро ( а.с. 34-41).

Після отримання вищевказаних електронних листів детективом Національного бюро було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо повідомлення ОСОБА_1 про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 369 КПК України, вважаючи, що міжнародне доручення виконане ( а.с. 34-41, 68-69).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року Національним антикорупційним бюро України поширено інформацію на офіційному веб-сайті (https://www.nabu.gov.ua) у розділі «Новини та публікації» під назвою ««НАБУ розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ»», у якій зазначено: «Національне антикорупційне бюро України розшукує підозрюваних у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація» (ДПЗКУ)», та розміщено фото позивача разом з інформацією щодо нього під назвою «інформація про підозрюваного», у якій наведено його біографічні дані « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Красногорськ Російської Федерації, проживає за адресою: Монако, Монте-Карло » (а.с. 14-16).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що питання про набуття чи не набуття статусу підозрюваного може бути предметом розгляду лише в рамках кримінального провадження. Виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини розміщена відповідачем інформація, її форма та спосіб оприлюднення, в тому числі розміщення фото позивача разом з інформацією щодо нього під назвою «інформація про підозрюваного», у розумінні вимог чинного законодавства, порушує принцип презумпції невинуватості і фактично є твердженням про його причетність до вчинення злочину, чим створюється негативне уявлення про позивача як про особу, причетну до вчинення кримінального правопорушення. Вказав, що остаточного рішення щодо правового статуту позивача у межах кримінального провадження, його причетності до вчинення певного злочину, матеріли справи не містять, що у свою чергу свідчить про порушення принципу презумпції невинуватості та недостовірність оприлюдненої інформації відносно позивача. Вважав, що негативна недостовірна інформація щодо позивача поширена відповідачем на своєму офіційному сайті таким чином, що дозволяє не лише ознайомлюватись з нею безпосереднім користувачам сайту (https://www.nabu.gov.ua), але вона ще містить лінки для її поширення на інших ресурсах, що свідчить про те, що така інформація щодо позивача доведена до невизначеного, але значного кола осіб.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини 1 статті 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина 1 статті 68 Конституції України).

Згідно частини 1 статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Закону України «Про інформацію» визначає, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в пункті 19 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації недостовірною, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» 14.10.2014 року № 1698-VII Національне бюро є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових. Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 16 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» 14.10.2014 року № 1698-VII одним із обов`язків Національного бюро є здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також проведення досудового розслідування інших кримінальних правопорушень у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто, є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушені позивачем питання щодо правомірності направлення відповідачем міжнародного запиту про правову допомогу щодо вручення йому підозри, та як наслідок його заперечення щодо набуття статусу «підозрюваного» у розумінні вимог КПК України у певному кримінальному провадженні, мають здійснюватися компетентним судом саме в порядку кримінального судочинства, оскільки дане питання не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Проте, судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Поза увагою суду залишився той факт, що на момент публікації оголошення набула чинності ухвала Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року у кримінальній справі № 11-сс/796/3758/2017.

Як убачається із тексту даного судового рішення суд, відповідно до положень ст. 541, ст. 545 КПК України, ст. 17 Закону України «Про антикорупційне бюро України», дійшов висновку, що вимоги закону в частині вжиття заходів щодо вручення повідомлення про підозру ОСОБА_1 органом досудового розслідування виконані в повному обсязі та не суперечать вимогам закону. Судом зазначено, що ОСОБА_1 є підозрюваним і електронне повідомлення судом визнано доказом вручення підозри. (а.с. 58-61).

Заперечуючи такі обставини, адвокати позивача посилались на те, що вищевказана ухвала скасована ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва 31.05.2018 у справі № 760/11265/18.

Колегія суддів вважає такі твердження безпідставними з огляду на те, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва 31.05.2018 скасовано виключно накладений на майно позивача арешт. Із тексту даної ухвали не вбачається жодної інформації про покладення на НАБУ обов`язку щодо зміни будь-яких відомостей про статус позивача як учасника кримінального провадження, в тому числі у розміщеній публікації.

Разом з тим, повноваженнями щодо скасування висновків суду апеляційної інстанції районний суд не наділений, а тому висновок суду апеляційної інстанції, висловлений в ухвалі від 17 жовтня 2017 року про набуття позивачем статусу підозрюваного у зв`язку з визнанням судом електронного повідомлення доказом вручення підозри наразі є чинним.

Обставини щодо набуття позивачем статусу підозрюваного також підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого убачається, що 09.03.2017 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000166 за трьома епізодами відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 27, частиною 5 статті 191, частиною 3 статті 369 КК України, в яких ОСОБА_1 вказано як особу, яку повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування. Крім іншого, з фабули епізоду третього убачається, що ОСОБА_1 підозрюється у здійсненні ряду фінансових операцій та правочинів з коштами та іншим майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння (а.с. 42-44).

Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано жодного доказу на спростування факту виконання запиту про міжнародну правову допомогу щодо вручення йому підозри.

При здійсненні аналізу характеру спірної інформації, колегія суддів дійшла висновку, що вказана інформація є обґрунтованим фактичним твердженням відносно ОСОБА_1 про те, що він є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що поширена відповідачем на своєму веб-сайті інформація в частині, що стосується визначення ОСОБА_1 як підозрюваного у кримінальному провадженні за фактом завдання збитків ПАТ «ДПЗКУ» згідно положень ст. 277 ЦК України є достовірною, а тому спростуванню не підлягає.

Будь-яких тверджень, висновків або хоча б посилань на наявність вини позивача у вчиненні відповідного кримінального правопорушення розміщена НАБУ інформація не містить, а тому принцип невинуватості не є порушеним.

Виходячи з контексту оспорюваної публікації та положень статті 29 ЗУ «Про інформацію» інформація, викладена у ній є публічною, суспільно-значимою та необхідною, і є предметом суспільного інтересу, оскільки містить відомості про розшук підозрюваного у кримінальному провадженні за скоєння особливо тяжкого злочину.

НАБУ є компетентний органом, в обов`язки якого входить звітування про свою діяльність, тобто, така інформація розміщена та поширена виключно з метою запобігання негативних наслідків для НАБУ у вигляді невиконання вимог кримінально-процесуального законодавства України та будь-яких негативних наслідків для інших осіб.

Відповідно до принципу змагальності сторін, закріпленого у ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78).

Слід відмітити, що позивачем суду не надано жодного доказу на підтвердження існування впливу поширеної інформації на суспільну думку і формування невірних висновків, негативного та упередженого ставлення до позивача з боку осіб, які ознайомились з оспорюванню інформацією, а також на неприємні звернення та запитання від ділових партнерів з приводу участі позивача у подіях, у вчиненні яких він підозрюється.

Окрім того, позивачем не надано доказів впливу розміщеної НАБУ інформації на діяльність групи «Транс Інвест Сервіс», співвласником якої він є, формування безпідставних та необґрунтованих сумнівів у прозорості її діяльності та управління.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції необґрунтовано зроблено висновок про те, що поширення негативної недостовірної інформації про позивача принижує оцінку діяльності в цілому групи «Транс Інвест Сервіс» як суб`єкта господарювання на території країни з боку громадськості, а також про необ`єктивність оцінки діяльності цієї компанії в частині дотримання чинного законодавства при здійсненні господарської діяльності.

Такі твердження позивача є його суб`єктивною думкою та припущенням, при цьому будь-які порушення з боку НАБУ його особистих немайнових прав не обґрунтовані.

Таким чином, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про те, що розміщена відповідачем інформація, її форма та спосіб оприлюднення, в тому числі розміщення фото позивача разом з інформацією щодо нього під назвою «інформація про підозрюваного», у розумінні вимог чинного законодавства, порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права порушує право ОСОБА_1 на презумпцію невинуватості, і фактично є твердженням про його причетність до вчинення злочину, чим створюється негативне уявлення про нього як про особу, причетну до вчинення кримінального правопорушення є помилковим.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга НАБУ підлягає задоволенню, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст складено 3 липня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль