Справа № 716/1227/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.19 року м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.,

за участю секретаря судових засідань Климус Г.В., Барабащук О.А.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Угриновського С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В позові посилається на те, що 10.09.2010 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Під час шлюбу сторони спільно придбали рухоме і нерухоме майно та на сьогоднішній день між ними не досягнуто згоди щодо порядку його розподілу. Відповідач категорично відмовляється від добровільного поділу майна. Зазначає, що ними було придбано транспортний засіб марки «Peugeot Expert», 2002 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 та право власності на нього зареєстровано за відповідачем. Вважає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, а через те, що вони не домовилися про порядок поділу вказаного рухомого майна просить суд, ухвалити рішення, яким визнати транспортний засіб «Peugeot Expert», 2002 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину його вартості.

04.10.2018 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18.10.2018 року даний зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач ОСОБА_3 зазначив, що під час його перебування в шлюбі із ОСОБА_1 вони за спільні кошти придбали: в 2010 році телевізор марки «TCL» вартістю 6000 грн.; персональний комп`ютер вартістю 20000 грн.; телевізор марки «LG 49 uh 6507» вартістю 21074 грн.; бетономішалку, вартістю 5000 грн.; холодильник з морозильною камерою марки «Indesit 18AA», вартістю 14000 грн.; електричні ножиці по металу марки «Makita JN 1601», вартістю 12357 грн.; твердопаливний котел марки «Marten Comfort MC-24», вартістю 25000 грн.; твердопаливний котел марки «Aton Multi 20», вартістю 15472 грн. Вважає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, а через те, що вони не домовилися про порядок поділу вказаного майна просить суд, ухвалити рішення, яким визнати вищевказане майно спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1/2 частину його вартості.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю. Просили їх задовольнити. Щодо вимог зустрічного позову, то позивачка в судовому засіданні пояснила, що не погоджується із повним обсягом та вартістю майна. Зазначила, що бетономішалку, на яку посилається відповідач, придбали її батьки та вона належить останнім, а тому не може бути їх спільною сумісною власністю. Щодо паливного котла « ОСОБА_4 », то вказала, що він був придбаний її батьками та експлуатувався ще до реєстрації шлюбу. Крім того, решту майна вони дійсно придбали за спільні з відповідачем кошти під час їх перебування у шлюбі, проте відповідач значно завищив вартість спільно придбаного майна. Через це погодилась на відшкодування половини вартості спільно придбаного майна, проте не в такому розмірі як просив відповідач, оскільки бажає лишити згадане майно у своєму користуванні.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги за зустрічним позовом не визнав, вказав, що спірний автомобіль не може бути спільною сумісною власністю подружжя оскілки на сьогоднішній день відчужений. Вимоги за зустрічним позовом підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Положеннями ст. 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 10.09.2010 року сторони зареєстрували шлюб, що вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 10.09.2010 року (а.с. 8).

Перебуваючи у шлюбі сторони придбали наступне майно: транспортний засіб «Peugeot Expert», 2002 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 ; телевізор марки «TCL»; персональний комп`ютер; телевізор марки «LG 49 uh 6507»; холодильник з морозильною камерою марки «Indesit 18AA»; електричні ножиці по металу марки «Makita JN 1601»; твердопаливний котел марки «Marten Comfort MC-24»; твердопаливний котел марки «Aton Multi 20».

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивачки пояснила, що у 2010 році її донька позивачка по справі зареєструвала шлюб із відповідачем та з 2010 року вони проживали всі разом в с. АДРЕСА_1 району Чернівецької області в будинку, що належить їй та її чоловікові. В 2010 році позивач та відповідач купили автомобіль марки «Peugeot Expert», частину коштів на нього надали вони, право власності на вказаний транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем. Крім того, під час шлюбу позивач з відповідачем за спільні кошти придбали два телевізори, два твердопаливні котли, холодильник, комп`ютер та електричні ножиці по металу. Також вказала, що бетонозмішувач, який відповідач вказав, що купив разом із позивачкою у шлюбі насправді купила вона із чоловіком, оскільки кошти були її та його придбання пов`язано з проведенням будівельних робіт.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , який є шваґром відповідача пояснив, що під час шлюбу позивач з відповідачем придбали автомобіль «Peugeot Expert», право власності на який було зареєстровано за відповідачем і який в подальшому відповідач продав за 45 тис. грн.; твердопаливні котли, два телевізори, комп`ютер та холодильник. Ще в користуванні у відповідача є електричні ножиці, які останній придбав перебуваючи у шлюбі із позивачкою.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що транспортний засіб «Peugeot Expert», 2002 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 ; телевізор марки «TCL»; персональний комп`ютер; телевізор марки «LG 49 uh 6507»; холодильник з морозильною камерою марки «Indesit 18AA»; електричні ножиці по металу марки «Makita JN 1601»; твердопаливний котел марки «Marten Comfort MC-24»; твердопаливний котел марки «Aton Multi 20» є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане ними у шлюбі за спільні кошти. Натомість суд не може віднести до спільної сумісної власності подружжя бетонозмішувач, оскільки в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказала, що вказане майно було куплене за її кошти та для задоволення власних потреб, і відповідачем та його представником суду не надано доказів того, що вказаний бетонозмішувач був куплений під час перебування сторін у шлюбі за їх спільні кошти.

За приписами ч. ч. 1, 4 ст 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, а також обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи.

Судом також встановлено, що сторони перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, з листопада 2017 року не підтримували фактичних шлюбних відносин, у них були різні бюджети. А з наданого представником відповідача рішення суду вбачається, що шлюб між сторонами розірваний 24.11.2018 року. Вищевказані обставини визнані учасниками справи а також встановленні рішенням суду, а тому не підлягають доказуванню.

Крім того, з наданого представником відповідача рішення Заставнівського районного суду від 24.11.2018 року, яке набрало законної сили та яке знаходиться в матеріалах справи вбачається, що після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

З договору купівлі продажу транспортного засобу (а.с. 25) видно, що відповідач ОСОБА_3 , 18.07.2018 року через комісіонера Першу регіональну товарну біржу відчужив транспортний засіб «Peugeot Expert», 2002 року випуску сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_3 на користь ОСОБА_9 за 45000 грн.

Матеріалами справи, поясненнями позивачки та її представника встановлено, що вибуття транспортного засобу 18.07.2018 року із спільної сумісної власності подружжя відбулось поза волею позивачки та кошти використані не в інтересах сім`ї.

Що стосується вартості спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіля «Peugeot Expert», 2002 року випуску сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_3 , то суд зазначає наступне.

З висновку експерта №023/2 судової авто товарознавчої експертизи (а.с. 81-85) вбачається, що ринкова вартість автомобіля «Peugeot Expert», 2002 року випуску сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_3 станом на 18.07.2018 року становила 99120 гривень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Оскільки спірний автомобіль придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, і кожна зі сторін має рівні права на нього і відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували отримання коштів від його продажу подружжям, та що кошти були витрачені в інтересах сім`ї, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити частково та з відповідача на користь позивачки слід стягнути грошову компенсацію ринкової вартості Ѕ частки спірного транспортного засобу дійсної станом на 18.07.2018 року, тобто на момент його відчуження.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Положеннями статті 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Що стосується вартості іншого спільного сумісного майна подружжя, суд зазначає таке.

В зустрічному позові (а.с.40-42) відповідач стверджує, що в шлюбі із позивачкою вони придбали телевізор марки «TCL» вартістю 6000 грн.; персональний комп`ютер, на покращення продуктивності якого в подальшому були закуплені комплектуючі, а всього загальною вартістю 20000 грн.; телевізор марки «LG 49 uh 6507», вартістю 21074 грн.; холодильник з морозильною камерою марки «Indesit 18AA», вартістю 14000 грн.; електричні ножиці по металу марки «Makita JN 1601», вартістю 12357 грн.; твердопаливний котел марки «Marten Comfort MC-24», вартістю 25000 грн.; твердопаливний котел марки «Aton Multi 20», вартістю 15472 грн. В підтвердження вартості вищевказаного майна відповідач надав докази, а саме роздруківки цін на наведені нові речі із інтернет магазинів (а.с. 46-49). Проте, суд не може погодитися із вартістю згаданих речей, оскільки їх вартість в судовому засіданні спростована показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які пояснили, що телевізор марки «LG 49 uh 6507» відповідач з позивачкою придбали в Польщі за 2000 злотих, що в еквіваленті становить 14772 гривні. Вказане також підтверджується і відзивом на зустрічний позов (а.с. 58-59). Крім того з наданих позивачкою товарних чеків та паспортів на техніку вбачається, що вартість котла марки «Marten Comfort MC-24 становить 22500 гривень (а.с. 60), вартість холодильника «Indesit 18AA» становить 3116 гривень (а.с. 61), вартість телевізору «TCL» становить 3078 гривень (а.с. 64). Що стосується вартості електричних ножиць по металу «Makita JN 1601», то в судовому засіданні свідки та позивачка пояснили, що відповідач на Калинівському ринку в м. Чернівці купив за 50$ США бувші у використанні згадані електричні ножиці. На противагу наведеному відповідачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вказану останніми вартість спірних речей.

Опалювальний котел «Данко» був встановлений та придбаний стороною позивача та її родичами ще 15.04.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про продаж (а.с. 63), тобто ще до реєстрації шлюбу між сторонами. З цих підстав дане рухоме майно не входить до складу спільного сумісного майна подружжя. Бетонозмішувач був придбаний за грошові кошти батьків позивача та з метою задоволення потреб останніх, які полягали в необхідності проведення будівельних робіт. Сам факт безпосереднього придбання вказаного майна відповідачем не дає право віднести бетонозмішувач до спільного сумісного майна сторін.

Враховуючи викладене позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати спільним сумісним майном подружжя телевізор «TCL»; персональний комп`ютер; телевізор «LG 49 uh 6507».; холодильник з морозильною камерою «Indesit 18AA»; електричні ножиці по металу «Makita JN 1601», вартістю 12357 грн.; твердопаливний котел «Marten Comfort MC-24»; твердопаливний котел марки «Aton Multi 20», загальною вартістю 62059 гривень та стягнути з позивачки на користь відповідача Ѕ вартості спільного майна подружжя.

На підставі ст.ст. 8, 55 Конституції України ст.ст. 60, 61, 65, 68, 69, 70, 71 СК України, ст. 368, 369 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 5, 12, 13, 19,76, 77, 79, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя транспортний засіб марки Peugeot Expert, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов номер НОМЕР_3 вартістю 99120 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , грошову компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу марки Peugeot Expert, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов номер НОМЕР_3 , в розмірі 49560 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя наступне рухоме майно:

-телевізор марки «TCL», вартістю 2999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень;

-персональний комп`ютер, вартістю 2000 (дві тисячі) гривень;

-телевізор марки «LG 49 uh 6507», вартістю 14772 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні;

-холодильник з морозильною камерою марки «Indesit 18AA», вартістю 3116 (три тисячі сто шістнадцять) гривень;

-електричні ножиці по металу марки «Makita» JN 1601, вартістю 1200 (одна тисяча двісті) гривень;

-твердопаливний котел марки «Marten Comfort MC-24», вартістю 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень;

-твердопаливний котел марки «Aton Multi 20», вартістю 15472 (п`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , грошову компенсацію вартості Ѕ частки вищевказаного рухомого майна в розмірі 31029,50 (тридцять одна тисяча двадцять дев`ять) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Дата складення повного судового рішення 05.07.2019 року.

Суддя Я.С. Стрілець