ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

02 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/2105/17
Головуючий у першій інстанції Циганко М. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/708/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 лютого 2019 року (ухвалене о 12:40) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовувала тим, що з 03.09.2004 по 13.05.2014 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю за місцем її реєстрації у с. Нежухів Стрийського району Львівської області. Відповідач до квітня 2017 року проживав у м. Миколаєві Львівської обл., після чого переїхав проживати до батьків м. Ічня Чернігівської області.

Оскільки позивачка працювала, можливості влаштувати сина до дитячого садку не мала за відсутності вільних місць, позивачка за домовленістю з матір`ю відповідача відвезла ОСОБА_5 для проживання у батьків відповідача в м. Ічня Чернігівської області під умовою повернення сина за місцем її проживання в разі вирішення питання влаштування його до садочка у с. Нежухів, та у будь-якому випадку коли синові прийде час йти до школи.

07 травня 2017 року позивачка приїхала за місцем проживання свекрухи, але її до будинку не впустили, а відповідач повідомив, що сина не поверне.

На даний момент дитина проживає у будинку батьків відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідач відмовляється повернути сина за місцем його реєстрації та проживання позивачки.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на неповноту дослідження обставин справи, невідповідність висновків суду матеріалам справи та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

1. Районним судом не враховано рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01.12.2017, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовлено. Даним рішенням було встановлено, що старша за віком дочка сторін ОСОБА_6 , проживає разом з матір`ю у Львівській області, тому визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком за місцем проживання останнього в смт. Дружба Ічнянського району Чернігівської області, з урахуванням значної віддаленості один від одного, позбавить можливості рідних брата та сестру постійно спілкуватися між собою та зростати разом в дусі любові та поваги один до одного, що може негативно вплинути на їх психічний стан, тобто окреме їх проживання суперечитиме їхнім інтересам.

2. Судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що позивачка з дочкою проживає у власному будинку, де також зареєстрований і син ОСОБА_5 , а відповідач проживає у службовій квартирі, наданій його батьку, де син ОСОБА_5 проживає без реєстрації.

3. У позові про розірвання шлюбу, поданим відповідачем, останній вказав, що діти залишаться проживати з матір`ю, після розлучення з 2014 року по 2017 рік проживав з цивільною дружиною, життям дітей не цікавився, так само і зараз не цікавиться життям його другої дитини дочки ОСОБА_6 , з якою з моменту розлучення не бачився жодного разу, що свідчить про його безвідповідальне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків.

4. Середній розмір заробітної плати позивачки становить 10 000 грн, що є значно більшим за розмір заробітної плати відповідача, а тому вона має змогу надати сину можливість відвідувати різноманітні секції, натомість на даний час син проживає на території закритого військового містечка і позбавлений можливості всесторонньо розвиватись, що не відповідає його інтересам.

5. Артур проживав з батьками відповідача за домовленістю з позивачкою на час відвідування ним дитячого садка та мав повернутися до місця її проживання, оскільки повинен був йти у перший клас, про що також була домовленість, що судом залишено поза увагою.

6. Відповідачем умисно чиняться перешкоди у спілкуванні з сином, він обмежує в спілкуванні між собою спільних дітей, про що позивачка неодноразово зверталась в поліцію, чому судом не надано належної оцінки.

7. Позивачка наголошує, що син не може об`єктивно, незалежно та вільно висловити свою думку і його пояснення не можуть бути підставою для відмови в позові, з огляду на те, що ОСОБА_5 на момент прийняття рішення судом ще не виповнилось 10 років, а також на те, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з ним та налаштовує проти матері.

8. Поза увагою суду залишились пояснення представника служби у справах дітей Стрийської РДА, яка у судовому засіданні вказала про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_5 з мамою та сестрою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення районного суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідач зазначає, їх син ОСОБА_5 вже більше п`яти років проживає в смт. Дружба. При вирішенні позову ОСОБА_1 суд взяв до уваги думку дитини, висловлену під час розгляду справи в суді, а також висновок органу опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації, представники якого проводили співбесіду з дитиною щодо її думки з ким з батьків вона хоче проживати.

ОСОБА_7 є твердження позивачка про те, що відповідач після розлучення зовсім не спілкується і не цікавиться особистим життям своєї дочки ОСОБА_6 , оскільки останній відвідує свою дочку за місцем її проживання, в школі, на виступах, у гуртках по шахах, їздив з нею на змагання, відвозив на канікули до своїх батьків і до брата ОСОБА_5 . Спілкування з дочкою обірвалося майже рік назад не з його ініціативи.

ОСОБА_2 вказує, що будь-яких обмежень у спілкуванні сина з його мамою і сестрою він не робить. ОСОБА_5 завжди безперешкодно спілкується з мамою як по телефону, так і коли мама приїжджає.

Відповідач бере активну участь в житті ОСОБА_5 в буденні дні, в його навчанні тощо, про що свідчать успіхи сина в навчанні, його позитивні характеристики зі школи.

Натомість, позивачка віддавши сина і не на один рік розлучивши його з сестрою, фактично відмовилася від виконання своїх батьківських прав, лише раз в рік приїздила до сина на пару днів, при цьому ні разу не використала чергової відпустки чи різдвяних канікул, щоб приїхати до сина чи тимчасово забрати його до себе.

Відповідач вважає, що задоволення вимог позивачки, враховуючи її особисту неприязнь до нього, призведе до того, що діти повністю втратять нормальне спілкування з батьком, іншими родичами, що вплине на їх подальші взаємовідносини, психологічний стан, та суперечитиме їхнім інтересам. Наголошує, що на даний час буде за доцільне залишати сина проживати з батьком, тим більше, що він і сам цього хоче і надалі не хоче переїжджати до матері.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та представника третьої особи - служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Котик О.С., які просили задовольнити апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_2 , який наголошував на законності рішення суду першої інстанції, представника третьої особи органу опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Федірко Л.І., яка поклалась на розсуд суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, а також якнайкращі інтереси дитини, виходив з того, що протягом тривалого часу, а саме більше ніж три роки, син сторін ОСОБА_5 проживає з батьком, дідусем і бабусею, при цьому, умови проживання хлопчика задовільні, з усіма побутовими зручностями, потрібними для повноцінного проживання неповнолітньої дитини, тобто дитина має усталені та позитивні умови проживання; ОСОБА_5 навчається в 2 класі Дружбинської ЗОШ І-ІІІ ступенів Ічнянської районної ради Чернігівської області, має позитивну характеристику зі школи та навчальні досягнення достатнього рівня, багато друзів та бере активну участь у житті класу.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2004, який було розірвано рішенням Стрийського міськрайоного суду Львівської області від 13.05.2014 (т. 1 а.с. 4, 9, 26). Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 7, 37).

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у належному їй будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку також зареєстровані дочка ОСОБА_6 та син ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 4-6, 36, 38-40, т. 2 а.с. 39-40).

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 20.09.2017, складеного посадовими особами служби у справах дітей Стрийської РДА, в житловому будинку АДРЕСА_1 задовільні умови проживання. Будинок електрифікований, газифікований, підведено водопостачання. У будинку зроблено ремонт. У кімнатах чисто, затишно, є необхідні меблі та побутова техніка. Для обох дітей відведено дві дитячі кімнати, які облаштовані необхідними меблями: є два дивани, два письмові столи, меблева стінка, комп`ютер. Для розвитку, виховання та навчання дітей створено усі належні умови. За даною адресою мають постійне місце реєстрації власник будинку та мати дітей ОСОБА_1 , донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_4 . Відносини у сім`ї теплі, дружні (т. 1 а.с. 41, 58).

Аналогічний акт обстеження був складений посадовими особами служби у справах дітей Стрийської РДА 02.10.2018 (т. 1 а.с. 161, 178).

З наданої виконавчим комітетом Нежухівської сільської ради характеристики на ОСОБА_1 від 20.02.2018 № 227 вбачається, що остання проживає в с. Нежухів у власному будинку. Розлучена. За час проживання в селі зарекомендувала себе з позитивної сторони. Участі в житті села не приймає. Скарги та заяви на її поведінку в сільську раду не надходили (т. 1 а.с. 44).

З 26.08.2005 по 11.10.2013 ОСОБА_1 працювала у ТОВ «Леоні Ваерінг системс УА ГмБХ», з 05.11.2013 по 28.01.2014 у ДП «Фуршет Центр» та з 12.01.2015 і по даний час працює оператором термоз`єднань та пресового обладнання у ТОВ «Леоні Ваерінг системс УА ГмБХ». Її заробіток за період з лютого 2017 року по січень 2018 року склав 109 310,13 грн (т. 1 а.с. 42-43, 243).

З наданої ТОВ «Леоні Ваерінг системс УА ГмБХ» характеристики на працівницю ОСОБА_1 від 01.06.2018 № 406 вбачається, що за час роботи на підприємстві з 12.01.2015 остання зарекомендувала себе з позитивної сторони; проявила себе як старанний і добросовісний працівник, завжди вчасно та якісно виконує свої обов`язки та завдання. Відповідально та сумлінно ставиться до роботи. У колективі користується повагою та авторитетом (т. 1 а.с. 104).

Згідно довідки виконкому Нежухівської сільської ради від 21.02.2018 № 232 дитячий дошкільний заклад на території сільської ради відсутній (т. 1 а.с. 45).

Дочка сторін ОСОБА_4 проживає з матір`ю ОСОБА_1 , навчається в Нежухівській СЗОШ І-ІІІ ступенів та є вихованкою Стрийської районної ДЮСШ «Сокіл», має позитивні характеристики із вказаних навчальних закладів (т. 1 а.с. 105, 106).

Сторони не заперечують та підтвердили, що їх син ОСОБА_5 фактично з січня 2014 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з бабусею та дідусем (батьки відповідача). Відповідач ОСОБА_2 зареєструвався та почав проживати зі своїми батьками та сином ОСОБА_5 за вказаною адресою з 05.05.2017 (т. 1 а.с. 13, 25).

Згідно довідки ДНЗ « ОСОБА_8 відвідував дошкільний заклад з 15.01.2014. У довідці зазначено, що хлопчик доглянутий, охайний, відвідує заклад регулярно. Хворіє рідко, має відмінне здоров`я. Артур активний учасник свят та тематичних розваг, гарно співає, танцює та декламує вірші. Бере активну участь у святкових концертах, що відбуваються у будинку культури військової частини. Артур комунікабельна товариська дитина.

З характеристики Дружбинської ЗОШ І-ІІІ ступенів Ічнянської районної ради Чернігівської області від 07.02.2018 № 23 на ОСОБА_3 , учня 1 класу, вбачається, що останній зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний, дисциплінований учень. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Зібраний, має гарну пам`ять, логічне мислення, відповідально ставиться до навчання. З цікавістю опановує всі шкільні предмети. На уроках працює активно, старанно виконує завдання. До виконання громадських доручень відноситься сумлінно. Бере активну участь у житті класу. Ввічливий, скромний, наполегливий, дисциплінований учень. Користується авторитетом серед товаришів. У нього багато друзів. Тато приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться навчанням, допомагає йому досягти успіху. Бере активну участь у житті класу (т. 1 а.с. 30).

Відповідач з 15.05.2017 працює на посаді складальника боєприпасів цеху складання та ремонту боєприпасів у ВЧ НОМЕР_1 . Його заробіток за період з липня по грудень 2017 року склав 30 155,84 грн (т. 1 а.с. 31-33).

Згідно службової характеристики на ОСОБА_2 за час його роботи у ВЧ НОМЕР_1 останній зарекомендував себе з позитивної сторони, свої обов`язки згідно займаної посади виконує сумлінно, вміло, професійно. Відповідально ставиться до виконання всіх доручених йому завдань. Коректний та стриманий у повсякденній діяльності та при спілкуванні з колегами. В колективі користується повагою та авторитетом, має позитивний вплив на колег, товариський. До вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин відноситься негативно. За час роботи у військовій частині зауважень та стягнень не має (т. 1 а.с. 27).

З акту обстеження від 10.05.2017, складеного депутатом Ічнянської міської ради Обручем І.А. в присутності двох громадян-сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вбачається, що у кв. АДРЕСА_3 зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також фактично проживає неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Умови проживання в даній квартирі є задовільними, з усіма побутовими зручностями, потрібними для повноцінного проживання неповнолітньої дитини. Зі слів громадян сусідів ОСОБА_3 проживав тимчасово за даною адресою з листопада 2013 року по березень 2014 року, та постійно з червня 2014 року. Він відвідує дитячий садок «Антошка», завжди доглянутий та охайний (т. 1 а.с. 28).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 04.07.2017, складеного спеціалістами служби у справах дітей Ічнянської РДА, квартира АДРЕСА_3 , складається з трьох кімнат. Одна кімната ОСОБА_13 . ОСОБА_14 повністю вмебльована: ліжко, шафа, стіл, тумбочка, комп`ютерний стіл, стілець. У кімнаті є телевізор, комп`ютер, планшет. Умови проживання задовільні. Артур проживає за даною адресою більше трьох років, відвідує дошкільний навчальний заклад. Батько постійно приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини. Для виховання та розвитку дитини створені всі належні умови. Дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками. Стосунки між членами сім`ї доброзичливі. Дитині приділяється достатня увага. За результатами бесіди і ставлення членів сім`ї до рішення прийняти на виховання дитину всі члени сім`ї бажають і в подальшому займатися вихованням та розвитком дитини. Сам ОСОБА_5 бажає проживати з батьком, а не з матір`ю. Зазначену в акті інформацію також підтвердили сусіди, про що в акті наявні підписи останніх (т. 1 а.с. 29).

При повторному обстеженні житлово-побутових умов спеціалістами служби у справах дітей Ічнянської РДА за вказаною вище адресою 19.12.2018 складено акт обстеження умов проживання, зі змісту якого вбачається, що за результатами бесіди всі члени сім`ї вважають, що ОСОБА_5 має проживати в їх родині, ОСОБА_5 також бажає залишитись в родині батька, проживати з батьком, а не з матір`ю (т. 1 а.с. 201).

26.12.2018 Ічнянською РДА як органом опіки та піклування складено висновок про визначення місця проживання дитини № 01-46/3339 на підставі відомостей, отриманих у результаті обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_13 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , із врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 16 від 26.12.2018), відповідно до якого для проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявні всі необхідні умови за місцем проживання його батька ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 200, т. 2 а.с. 43-44).

Рішенням Ічнянського районного суду від 01.12.2017 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання і повернення дитини відмовлено, та за зустрічним позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовлено (т. 1 а.с. 50-52, 237-242).

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини).

Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка є частиною національного законодавства України, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.

Під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган, серед іншого, визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності (п. «а» ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ч. 1-2, 6-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 153, ч. 1-3 ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 ЗУ «Про охорону дитинства».

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналогічно у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

У статті 9 Конвенції про права дитини зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції).

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 пояснив, що хоче проживати разом з батьком, переїздити до матері він не хоче, хіба лише деколи у гості.

Після пояснень дитини, представник служби у справах дітей Ічнянської районної державної адміністрації вказала, що за результатами спілкування з дитиною за місцем проживання, в суді спостерігаються дуже тісні стосунки між батьком і дитиною.

На час розгляду справи малолітньому ОСОБА_5 виповнилось повних вісім років, колегія суддів вважає, що в силу свого віку останній на день ухвалення судового рішення може дати об`єктивну згоду на проживання з одним із батьків самостійно.

Як позивач, так і відповідач мають позитивні характеристики і в силу свого матеріального становища мають можливість забезпечити необхідне для розвитку дитини середовище. Сторони у справі мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Судом першої інстанції при вирішенні справи вірно враховано, що ОСОБА_5 тривалий час проживає в смт. Дружба, а саме з січня 2014 року, разом з бабусею ОСОБА_12 та дідусем ОСОБА_11 , а з травня 2017 року з батьком ОСОБА_2 . Збереження його вже усталених та тривалих зв`язків із сім`єю, в якій він проживає тривалий час, має суттєве значення для психологічного здоров`я дитини. Дані про те, що вказана сім`я є непридатною чи неблагополучною матеріали справи не містять, як і інформації, що батько не забезпечить розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Проти проживання ОСОБА_5 в смт. Дружба позивачка не заперечувала до травня 2017 року, тобто протягом трьох років. Згідно її пояснень, даних у судовому засіданні апеляційного суду, за весь цей час вона відвідувала сина щороку - 1 раз на рік влітку нетривало, до себе у с. Нежухів жодного разу не забирала.

Фактично дитина змалку зростала у смт. Дружба, де відвідувала садочок, а потім школу, має певне коло друзів та знайомих, усталене середовище та побут, активну взаємодію з навколишнім соціумом, про що свідчить успішне навчання дитини. Враховуючи, що позивачка проживає у Львівській області, визначення місця проживання малолітнього разом з матір`ю потягне за собою фактичну зміну тривалого місця проживання ОСОБА_5 , зміну середовища та оточення, що призведе до невиправданого стресу у дитини (відновлення соціальних зв`язків, взаємодії з соціумом у новій обстановці та у новому середовищі, упорядкування побуту тощо).

Відповідач створив належні умови для проживання та виховання дитини, турбується про його здоров`я та усесторонній розвиток, має роботу та самостійний заробіток, позитивно характеризується за місцем свого проживання та роботи. Обставин, які б перешкоджали чи викликали сумнів у доцільності проживання дитини з батьком, або могли б зашкодити розвиткові дитини (відсутність житла, самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, жорстоке поводження, неблагополучне середовище тощо), судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на рівність прав матері та батька у спорах про проживання, утримання та виховання дітей, висновок органу опіки та піклування про те, що за місцем проживання батька наявні всі необхідні умови, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки у якнайкращих інтересах дитини буде залишити її проживати разом з батьком, враховуючи при цьому власну думку та бажання самого малолітнього ОСОБА_13 як один з головних критеріїв принципу «якнайкращих інтересів дитини», задекларованого Конвенцією про права дитини.

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вказані норми процесуального законодавства є помилковими твердження позивачки про преюдиційне значення рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01.12.2017, яким, як зазначає відповідачка, встановлено, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком за місцем проживання останнього в смт. Дружба Ічнянського району Чернігівської області з урахуванням значної віддаленості обох дітей один від одного, позбавить можливості рідних брата та сестру постійно спілкуватися між собою та зростати разом в дусі любові та поваги один до одного, що може негативно вплинути на їх психічний стан, тобто суперечитиме їх інтересам, оскільки зазначене є правовою оцінкою суду та не є обов`язковою для суду першої інстанції та апеляційного суду при розгляді даної справи.

При цьому апеляційний суд зважає на те, що протягом тривалого часу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають окремо, ОСОБА_5 протягом усього цього часу проживає разом з бабусею та дідусем, татом, з якими в нього склалися стійки зв`язки, а тому саме в інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю тата, дідусі та бабусі.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивачка з дочкою проживає у власному будинку, де також зареєстрований і син ОСОБА_5 , а відповідач проживає у службовій квартирі, наданій його батьку, де син ОСОБА_5 проживає без реєстрації, а також на різницю у заробітних платах сторін, не може свідчити про необхідність визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, оскільки зазначені обставини не є вирішальними при вирішенні питання про місце проживання дитини.

Наголошення заявниці на тому, що після розлучення відповідач з 2014 року по 2017 рік проживав з цивільною дружиною, життям дітей не цікавився, так само і зараз не цікавиться життям його другої дитини дочки ОСОБА_6 , з якою з моменту розлучення не бачився жодного разу, що свідчить про його безвідповідальне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, не заслуговують на увагу, оскільки предметом спору є визначення місця проживання сина ОСОБА_5 , доказів неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків щодо якого матеріали справи не містять.

Жодних доказів про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні, вихованні та проведенні часу ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_6 з сином та братом ОСОБА_5 позивачкою не надано. У своїх відзивах на позов та апеляційну скаргу, письмових поясненнях та поясненнях у судових засіданнях ОСОБА_2 наголошує, що ніколи не заперечував і не перешкоджав матері ОСОБА_1 та сестрі ОСОБА_6 у спілкуванні з сином та братом ОСОБА_5 .

У контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків колегія суддів не приймає до уваги посилання позивачки на те, що син не може об`єктивно, незалежно та вільно висловлювати свою думку і його пояснення не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки ОСОБА_5 на момент прийняття рішення суду ще не виповнилось 10 років, а також на те, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з ним та налаштовує проти матері.

Думка малолітнього ОСОБА_13 не є єдиною підставою відмови у задоволенні позову, при ухваленні рішення у даній справі районним судом оцінені всі належні та допустимі докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності та взаємозв`язку.

Право дитини вільно висловлювати свої погляди та думки і бути заслуханим в ході судового процесу, що його стосується, встановлено Конвенцією з прав дитини з метою дотримання принципу «якнайкращих інтересів дитини», що відіграє визначальну роль при вирішенні питання щодо місця її проживання з одним із батьків. Поглядам дитини придається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи позивачки про те, що поза увагою суду залишились пояснення представника служби у справах дітей Стрийської РДА, яка у судовому засіданні вказала про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_5 з мамою та сестрою.

Враховуючи правила оцінки доказів, встановлені ст. 89 ЦПК України, самі лише пояснення представника служби у справах дітей Стрийської РДА, на які посилається позивачка, не можуть бути підставою для ухвалення рішення по суті справи, а також його скасування. Службою у справах дітей Стрийської РДА було проведено лише обстеження умов проживання позивачки, з ОСОБА_5 та відповідачем безпосередньо представники вказаної служби не спілкувалися, тому пояснення представника не можуть вважатись об`єктивними.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, у відповідності до приписів ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 липня 2019 року.

Головуючий Судді: