ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7486/17 Номер провадження 22-ц/814/104/19Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Лобова О.А., Дорош А.І.

секретар: Ачкасова О.Н.

з участю адвоката Петька А.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на рішення Октябрського районного суду м.Полтаив від 28 лютого 2018 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ПАТ КБ (зараз - АТ КБ) «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу набула прізвище « ОСОБА_1 ») про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 08 лютого 2011 року між відповідачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Отримуючи кредит, відповідач ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Однак свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів вона не виконує, внаслідок чого станом на 31 липня 2017 року виникла заборгованість на загальну суму 72 178, 65 грн.

У позові банк просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 72178,65 грн., яка складається з: 1976,25 грн. - заборгованість за кредитом, 61351,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4937,51 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3413,27 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28 лютого 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Позивач АБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову банку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції помилково зробив висновок про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки кредитна картка відповідача ОСОБА_1 декілька раз перевипускалась, востаннє строк дії картки було встановлено до 31.07.2016 року, тому строк позовної давності АТ КБ «ПриватБанк» не пропущено.

Щодо висновків суду про недієздатність відповідача, скаржник зазначив, що 08.02.2011 року, ОСОБА_1 , будучи неповнолітньою, отримала пенсійну, а не кредитну картку. Після досягнення повноліття, 17.02.2012 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт 300 грн., з цього часу відповідач почала користуватися кредитними коштами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Петько А.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на наступне.

Позивачем не було доведено укладення між сторонами кредитного договору, оскільки 08.02.2011 року згідно анкети-заяви ОСОБА_1 отримала від банку пенсійну картку для отримання стипендії без встановлення кредитного ліміту.

17.01.2012 року відповідач змінювала пенсійну картку разом з якою їй у відділенні банку видали картку № НОМЕР_1 із лімітом кредитних коштів в розмірі її стипендії. В подальшому банком у 2012-2013 роках двічі здійснювалась заміна кредитних карток, останній раз 14.01.2013 року. За період користування картками відповідач сумлінно повертала витрачені кошти, а позивач не заявляв жодних претензій, окрім того, під час видачі ОСОБА_1 зазначених карток, вона не підписувала жодних заяв, з умовами надання кредитних коштів не ознайомлювалася.

Представник відповідача звертає увагу, що станом на 08.02.2011 року ОСОБА_1 була неповнолітньою особою, а тому не могла укладати кредитний договір.

Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останнє надходження готівки на картрахунок здійснено відповідачем 14.01.2013 року, тоді як банк звернувся з позовом 13.09.2017 року. Вимоги позовної заяви про розмір заборгованості стосуються кредитної картки № НОМЕР_1 , дія якої скінчилася 28.04.2012 року, тоді як посилання позивача на кінцевий термін дії картки до 31.07.2016 року, з якого слід рахувати строк давності, відноситься до іншої кредитної карки НОМЕР_2, заборгованість по якій відсутня.

Адвокат Петько А.В. також вважає, що розмір нарахованих банком відсотків, пені, комісії та штрафів у сумі 70 000 грн. значно перевищує розмір основного боргу у сумі 1976, 25 грн.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору без номеру від 08.02.2011 року, яка виникла в результаті неналежного виконання умов договору та станом на 31.07.2017 року становить 72 178, 65 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів укладення відповідачем кредитного договору, банком пропущено строк позовної давності для звернення з позовом в суд.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у ПриватБанку, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 08.02.2011 року (а.с.5) та отримала пенсійну картку.

У вищевказаній заяві відповідачка підтвердила, що вона згодна, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії витягу Умов та Правил надання банківських послуг та витягу з Тарифів банку додані до позовної заяви.

Про те, що клієнт попередньо ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які є складовою та невід`ємною частиною договору про надання банківських послуг, повністю згоден, положення яких зобов`язується виконувати, зазначено у анкеті-заяві.

Таким чином, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (частина перша статті 634 ЦК України) між сторонами укладено договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

17.01.2012 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» НОМЕР_1 зв строком дії до 31.12.2015 року.

В подальшому у 2012, 2013 роках кредитна картка перевипускалась, що підтверджується в тому числі і фотоматеріалами, наданими позивачем (а.с. 86-88), останній разі строк дії картки було встановлено до 31.07.2016 року. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися, в тому числі і на перевипущеній картці.

Таким чином, позивачем було надано достатні та належні докази на підтвердження факту укладення кредитного договору з ОСОБА_1 , зокрема, анкету-заяву від 08.02.2011 року, фотографії відповідачки з картками на підтвердження факту їх отримання, погоджені Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

Як вбачається із наданих позивачем виписках по рахунку, а також не заперечувалось стороною відповідача, вона користувалася кредитними коштами, а також частково погашала заборгованість.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги стосовно того, що позовні вимоги у справі не обґрунтовано доказами, оскільки дані доводи спростовуються заявою позичальника про одержання кредиту у Приватбанку, змістом розрахунків банку по заборгованості та фактом часткового виконання позичальником своїх договірних зобов`язань.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання по погашенню кредиту виконувала неналежним чином, не погашала повністю кредит, нараховані відсотки, внаслідок чого станом на 31.07.2016 року виникла заборгованість.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що у відповідачки ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням покладених на неї зобов`язань за договором, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення заборгованості по кредиту.

Не заслуговують на увагу заперечення, викладені у апеляційній скарзі щодо недоведеності укладення між сторонами кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів. Так, відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 08.02.2011 року. Підписавши дану заяву, відповідач також надала свою згоду та приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, що є складовими договору про надання банківських послуг.

Отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується випискою з рахунку (а.с. 93-100), з якого вбачається використання кредитної картки відповідача, про надання кредитної картки 17.01.2012 року та користування кредитним лімітом сама відповідач не заперечувала.

Посилання на те, що ОСОБА_1 на час отримання кредиту була неповнолітньою особою, на увагу не заслуговують, оскільки, будучи неповнолітньою 08.02.2011 року відповідач отримала пенсійну картку для отримання стипендії, однак, кредитну картку з лімітом у 300 грн. ОСОБА_1 отримала 17.01.2012 року, досягнувши повноліття, чого сама відповідач і не заперечувала.

Також безпідставними є доводи щодо пропуску банком строку позовної давності, з огляду на ту обставину, що після останнього перевипуску строк дії кредитної картки встановлено до 31.07.2016 року, тобто строк позовної давності необхідно рахувати з останнього дня місяця дії картки. Таким чином, оскільки позов було подано в суд 20.09.2017 року, АТ КБ «ПриватБанк» не пропустив трирічний строк загальної позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України.

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Тому у задоволенні вимог про стягнення штрафів необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з оплатою позивачем судового збору в суд першої (1600 грн.) і апеляційної інстанцій (2400 грн.).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а рішення Октябрського районного суду м.Полтаив від 28 лютого 2018 року- скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку та стягнення 68 265, 38 грн. заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 1976,25 - - заборгованість за кредитом, 61351,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4937,51 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтаив від 28 лютого 2018 року- скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 68 265, 38 грн., яка складається з: 1976,25 грн. - заборгованість за кредитом, 61351,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4937,51 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також сплачений судовий збір 4000 грн., а всього 72 265, 38 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) В.М. Триголов

Судді: (підписи) А.І. Дорош

О.А. Лобов

З оригіналом згідно: В.М. Триголов