П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/453/19

Провадження № 22-ц/4815/1353/19

Головуючий у Володимирецькому районному суді:

суддя Котик Л.О.

Рішення суду ухвалено повним текстом

о 16 год. 29 хв. 15 серпня 2019 року

в смт. Володимирець Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 серпня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Вараський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області; про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей та розстрочення заборгованості по сплаті аліментів,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року в суд звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Вараський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - Вараський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області); про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей та розстрочення заборгованості по сплаті аліментів. Мотивуючи свої вимоги, покликався на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 липня 2019 року, яким з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання спільних дітей - синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у сумі 3 000 гривень щомісячно, починаючи з 06 березня 2018 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. Вказане рішення суду не оскаржене і набрало законної сили, а за час його примусового виконання в період з 06 березня 2018 року по 01 січня 2019 року державним виконавцем нарахована заборгованість в розмірі 25 423,81 гривень. Вважаав, що хоча й з часу присудження судом аліментів місце його роботи не змінилося і він надалі працює на посаді менеджера (управителя) зі збуту в Товаристві з обмеженою відповідальністю "КТ", проте належні на праві власності земельні ділянки не обробляє. 29 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією надати можливість погасити суму заборгованості по аліментах шляхом придбання речей, необхідних для задоволення потреб спільних дітей, але остання на таку пропозицію не погодилася, оскільки не могла надати список відповідних речей через те, що потреба в них виникає по мірі виникнення потреб у дітей. На його думку, цією відповіддю ОСОБА_2 підтвердила задоволення усіх необхідних потреб дітей на даний час. Проте позивач, в свою чергу, опинився у складній ситуації, за якої поряд із регулярним відрахуванням з його заробітної плати аліментів, він зобов`язаний погашати існуючу по них заборгованість, яка виникла не з його вини. Зазначав, що його матеріальне становище погіршилось, зміна форми сплати аліментів та розстрочення сплати заборгованості полегшить його фінансове становище та матиме наслідком забезпечення належного виконання рішення суду без застосування до нього обмежень і штрафних санкцій встановлених Законом України "Про виконавче провадження". При цьому вважав, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження зміна розміру аліментів також може мати під собою і зміну способу їх присудження.

З наведених спонукань просив залучити до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вараський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області.

Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, визначений рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області у цивільній справі №565/450/18 від 16 липня 2018 року та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття.

Розстрочити сплату заборгованості по сплаті аліментів визначеної старшим державним виконавцем Вараського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Довгаль В. В. в розмірі 25 423,81 гривень терміном на 51 місяць рівними платежами по 500 гривень щомісячно.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

У поданому відзиві відповідач вважала позов безпідставним та необґрунтованим, адже позивачем не вказано жодної суттєвої обставини, що мала б значення та не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності спонукали до задоволення його вимог.

Вважала, що викладені в позовній заяві доводи не відповідають фактичним обставинам та нормам чинного законодавства України, оскільки ОСОБА_1 достеменно відомо про обов`язок щодо сплати аліментів на утримання спільних дітей, однак жодних дій для покращення свого матеріального стану та отримання більшого доходу останній не здійснює. Відтоді, коли з нього стягуються аліменти, а саме починаючи з листопада 2018 року, він сплатив лише 4 530,42 гривень, а станом на 03 квітня 2019 року - 11 279,56 гривень, що вказує на ухилення від сплати як і щомісячної суми аліментів, так і від погашення заборгованості зі сплати аліментів, яка згодом виникла. Зазначала, що ОСОБА_1 не бере жодної участі у вихованні та розвитку дітей, а всі необхідні та додаткові витрати несе вона, і тих аліментів, що сплачує позивач, не вистачає на повноцінне забезпечення дітей.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У поданій заяві про уточнення та зменшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 просив розстрочити сплату заборгованості зі сплати аліментів, визначеної старшим державним виконавцем в розмірі 25 423,81 гривень терміном на 26 місяців рівними платежами по 1 000 гривень щомісячно.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Вараський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області; в частині зміни способу стягнення аліментів на утримання дітей, відмовлено за безпідставністю.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Вараський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області; в частині розстрочення заборгованості по сплаті аліментів, відмовлено за недоведеністю.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність, яка полягала в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що суд дійшов до помилкового висновку про неможливість зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, оскільки згідно з постановою Верховного Суду України в справі №6-143цс13 від 05 лютого 2014 року розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, зокрема, у зв`язку із значним погіршенням матеріального становища, батько може вимагати зменшення розміру аліментів. При цьому, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, тобто зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки. Таким чином, судом попередньої інстанції проігноровано постанову Верховного Суду України, хоча від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відступлено не було. Вважав, що суд безпідставно відхилив усі доводи про скрутне матеріальне становище та складність ситуації, в якій позивач опинився, зокрема, про рівність обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей та про порушення прав дітей через відсутність у платника аліментів можливостей повноцінного і належного виконання рішення суду про стягнення аліментів в тому розмірі та у спосіб, що можливий на даний час. Не взято до уваги й те, що на момент розгляду справи, спільні діти більше двох місяців проживають з позивачем. Сумарно з відрахованими аліментами з заробітної плати та доплатою відповідач за шість місяців 2019 року отримала аліменти в розмірі 21 048,64 гривень, що нею не заперечується. Крім того, оскаржуване судове рішення суперечить інтересам дітей, порушує засади пропорційності щодо обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, не сприятиме належному виконанню рішення суду про стягнення аліментів та призведе до погіршення становища дітей. Хоча із врахуванням матеріального стану позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, розстрочення заборгованості по аліментах із визначенням аліментів у частці від доходу не призведе до порушення прав на утримання наших спільних дітей та не обмежить їх в отриманні матеріальної допомоги від батька. При цьому, така форма сплати аліментів і розстрочення сплати заборгованості полегшить фінансове становище позивача, забезпечить належне виконання судового рішення без застосування до останнього обмежень і штрафних санкцій встановлених Законом України "Про виконавче провадження".

З викладених мотивів просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, визначений рішенням Кузненовського міського суду Рівненської області у цивільній справі №565/450/18 від 16 липня 2018 року та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття та розстрочити сплату заборгованості по сплаті аліментів визначеної старшим державним виконавцем Вараського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області і розмірі 25 423,81 гривень терміном на 26 місяць рівними платежами по 1 000 гривень щомісячно.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач вважала наведені в апеляційній скарзі доводи безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене без порушення норм процесуального права, при правильному застосуванні норм матеріального права, з дослідженням та з`ясуванням фактичних обставин справи, які мали значення, та за відповідності висновків цим обставинам. Стверджувала, що вимога про зміну способу стягнення аліментів не підлягає до задоволення, позаяк таке право відповідно до ч.3 ст.181 СК України змінюється за позовом одержувача аліментів. Крім того, вважала, що ОСОБА_1 не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б у сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення вимоги про розстрочення сплати заборгованості по аліментах, зокрема, доказів погіршення матеріального або сімейного стану чи стану здоров`я. Він є молодою працездатною особою та не позбавлений можливості у подальшому влаштуватися на більш високооплачувану роботу для збільшення своїх доходів. В свою чергу, внаслідок зменшення суми розміру аліментів діти опиняться у гірших умовах, ніж діти, які проживають в повноцінній сім`ї та забезпечені краще.

Третьою особою відзиву на апеляційну скаргу не подано.

В подальшому ОСОБА_1 подано письмові пояснення до апеляційної скарги, де покликався на те, що розмір його щомісячної заробітної плати становить 4 550 гривень, а тому у випадку задоволення його позовних вимог з нього буде стягуватись 2 275 гривень аліментів щомісячно й в силу законодавства ця сума зростатиме. При цьому, враховуючи розстрочення сплати заборгованості з аліментів, а саме по 1 000 гривень, фактично на дітей він зможе надавати 3 275 гривень, що буде більшим за суму стягуваних на даний час аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи особи, що подала апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Встановлено, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 липня 2018 року в цивільній справі №565/450/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх синів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у сумі 3 000 гривень щомісячно, починаючи з 06 березня 2018 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Спірні відносини виникли з приводу виникнення у заявника заборгованості, нарахованої в порядку виконання вказаного рішення суду, що призвело до погіршення його матеріального стану та змусило його звернутись з відповідними позовними вимогами.

Між тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року №2037- ІІІ, було внесено зміни у Сімейний кодекс України.

Відповідно до абз. другого ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

За наведених обставин суд попередньої інстанції дійшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог у цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо посилань автора апеляційної скарги на постанову Верховного Суду України в справі №6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, то ця правова позиція щодо можливості зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення була сформована до внесення відповідних змін у Сімейний кодекс України, тобто до викладення ч.3 ст.181 СК України в редакції, де визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Поготів, Верховний Суд у постанові 18 вересня 2019 року в цивільній справі №755/14073/16-ц підтвердив, що положеннями Сімейного кодексу України передбачена лише можливість зміни розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення, тобто зменшення або збільшення розміру аліментів, позивачем цих вимог заявлено не було, а суд розглядає справи лише у межах заявлених вимог, тому зменшити розмір аліментів у спосіб інший, ніж просить позивач, неможливо.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що виняткових випадків необхідності розстрочки виконання судового рішення з наданих позивачем доказів встановлено не було.

Фактично ж, єдиним мотивом для розстрочення сплати заборгованості по аліментах для позивача є утворення самої заборгованості, що не може спонукати до розстрочення сплати заборгованості, позаяк ця обставина не є істотною та не вважається погіршенням матеріального стану платника аліментів.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ст. 150 СК України).

Норми статті 180 СК України вказують про обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За правилами ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Закон не містить визначень істотності обставин, а тому це поняття є оціночним і такий характер обставин має визначатись судом в кожній конкретній справі.

Між тим, ОСОБА_1 був обізнаний про наявність зобов`язань щодо сплати аліментів, його матеріальний стан з дня ухвалення рішення суду про стягнення аліментів не змінився, а матеріали справи не містять доказів, зокрема, зміни сімейного стану, існування іншої сім`ї, дітей чи погіршення стану здоров`я у зв`язку із встановленням інвалідності або тяжкої хвороби.

Способи правового регулювання правовідносин зі сплати заборгованості за ч. 1 та ч.2 ст.197 СК України, а саме відстрочення розстрочення, часткове та повне звільнення є водночас окремими та взаємопов`язаними заходами сприяння платнику аліментів щодо виходу із важкого матеріального стану, що виник з поважних причин.

Не заслуговують на увагу й покликання автора апеляційної скарги на недотримання принципів рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей, адже очевидним є факт неналежного виконання саме заявником таких обов`язків, що підтверджено рішенням суду про стягнення аліментів та виникненням заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням покладених на останнього обов`язків.

Щодо посилань автора апеляційної скарги на порушення норм процесуального права, то згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України такі порушення можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи. Однак таких процесуально-правових дефектів заявником не наведено, а апеляційним судом встановлено не було.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд попередньої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість рішення суду на увагу не заслуговують, не можуть бути підставою для його та спростовуються правильністю висновків суду.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення суду без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 серпня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук