Справа № 585/1159/19
Номер провадження 2-о/585/130/19
У Х В А Л А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Шульга В.О., розглянувши заяву Першого заступника керівника Роменської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області, про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання спадщини відумерлою, -

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник керівника Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_1, в інтересах держави в особі Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області, звернувся до суду із заявою в якій просить: 1. Встановити факт, що Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія СМ № 166223, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 687 від 29.12.2003 року належить померлій ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 15.11.2009 року. 2 Визнати спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, яка померла 15.11.2009 року на земельну ділянку (пай) розміром 3,0373 га з кадастровим номером :01:002:0158, :01:002:0161, :01:002:0222, загальною вартістю 62459,80 грн., яка знаходиться на території Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області та право володіння якою підтверджується державним актом серія СМ № 166223 від 29.12.2003 року відумерлою.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд враховує, що згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

З контексту частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор може представляти інтереси держави в суді (за умови порушення або загрози порушення інтересів держави) лише у двох випадках: перший - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; другий у разі коли такий орган взагалі відсутній.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Доведення цих підстав здійснюється у загальному порядку відповідно до вимог ст.ст. 12, 43, 81, 229 ЦПК України шляхом подання належних та допустимих доказів.

Водночас, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав. Зокрема, Європейський суд у низці справ розяснював, що одна лише участь ("активна" чи "пасивна") прокурора або іншої співмірної посадової особи може розглядатися як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Мартіні проти Франції" від 12.04.2006 року). Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони почуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції" від 07.06.2001 року). Підтримка прокуратурою однієї зі сторін, безумовно, може бути виправданою за належних обставин, наприклад, зокрема, коли захисту потребують державні інтереси.

Слід також відзначити нагадування Європейського суду, що принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції" від 24.07.2003 року, рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії" від 18.02.1997 року).

Звертаючись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, прокурор, зокрема вказує, що зі спливом 9 років, відповідних дій щодо визнання спадщини відумерлою Довгополівською сільською радою не здійснено, що свідчить про не виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень по захисту інтересів територіальної громади, що ослаблює економічну основу місцевого самоврядування, стримує наповнення місцевого бюджету. Крім того, на підтвердження обставин звернення до суду, прокурором надано лист Довгополівської сільської ради про те, що у звязку з відсутністю юриста у виконкомі сільської ради, остання не має можливості самостійно оформити відповідну заяву до суду і просить прокурора вжити заходи представницького характеру.

На думку суду, вказана обставина не є виключним випадком, передбаченим ч.3 ст. 23 Закону України» для здійснення представництва інтересів, оскільки сільська рада як самостійний господарюючий субєкт, будучи юридичною особою, маючи самостійний бюджет, не позбавлена можливості на договірній основі залучити фахівця (юриста, адвоката) для звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Крім того, в заяві вказано, що на час смерті, ОСОБА_3 проживала разом з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, вступив в управління та володіння спадковим майном, так як постійно проживав з спадкодавицею на час відкриття спадщини, проте не переоформив право власності на земельну ділянку у звязку зі смертю 21.04.2014, що підтверджується актовим записом про смерть № 12 від 22.04.2014.

З довідки від 4 лютого 2019 року, яка додана до заяви, вбачається, що ОСОБА_3 на час смерті 15.11.2009 року, проживала разом з сином ОСОБА_4 ОСОБА_4 на час смерті 21.04.2014 року проживав одиноко.

З огляду на таку інформацію, у відповідності ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_4 минуло 4 роки, а відтак посилання прокурора, що сільська рада протягом 9 років не вживала заходів для визнання спадщини відумерлою виглядають сумнівно. В звязку з вказаним не зрозумілими є і вимоги заяви про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_3

Окремо суд вважає необхідним звернути увагу на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладений в постанові від 09 січня 2019 року по справі № 465/3551/16, згідно якої прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові Касаційного господарського суду від 08.02.2019 року по справі № 915/20/18, оскільки останній стосується господарських правовідносин, в контексті яких було доведено правомірність звернення заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради з позовом до ТОВ «Грінтур-ЕКС» про стягнення збитків.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Враховуючи наведене вище, приходжу до висновку, що в даному випадку підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області, про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання спадщини відумерлою, відсутні, а відповідно заява підлягає поверненню прокурору.

Згідно п.2) ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

За таких обставин, позивачеві слід повернути 1921,00 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 185, 353 - 354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву Першого заступника керівника Роменської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадщини відумерлою повернути заявнику.

Повернути прокуратурі Сумської області одну тисячу девятсот одну гривню (1921,00 грн.) судового збору сплаченого згідно платіжного доручення № 413 від 22 березня 2019 року.

Копію ухвали надіслати першому заступнику керівника Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_1 для відома.

Роз'яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили з дня прийняття рішення апеляційною інстанцією.

Суддя: підпис …

Копія вірна:

Суддя Роменського міськрайонного суду ОСОБА_5