РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 760/5729/17

пр. № 2/759/518/19

05 червня 2019 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І. Ю., розглянувши у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (місце знаходження: 01042, м.Київ, пров.Новопечерський,19/3) про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2017 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2 завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи вимоги наступними обставинами. Внаслідок ДТП, яка відбулася 11.12.2013 року на Повітрофлотському шляхопроводі м. Києва за участю автомобілів "Пежо 308" д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "Мітсубіші Оутлендер 2.4 АТ", д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та власником якого є ОСОБА_1 , останній було завдано матеріальної шкоди через пошкодження належного її транспортного засобу. Відповідно до заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.05.2015 р. ПАТ «УСК «Гарант Авто», у якій був застрахований відповідач, повинна сплатити позивачу 24417,74 грн. страхового відшкодування, 4480,82 грн. пені, 5127,73 грн. інфляційної складової, 632,19 грн. 3 % річних. ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві було відкрито ВП № 48763663, проте на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» було зупинене. Оскільки зобов`язання відповідача про відшкодування шкоди на даний час не виконано, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 24417,74 грн. та моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.03.2017 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.05.2017 р. справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду міста Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17.07.2017 р. справу прийнято в провадження судді Миколаєць І.Ю.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України (за редакцією ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р., в дії з 15.12.2017 р.), заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 2102.2018 р. продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.03.2018 р. відповідачем надано відзив на позову заяву, в якому вважає, що будь-яких підстав для задоволення позовних вимог не має, оскільки позовна заява складена із значними порушеннями та невідповідностями законодавству, та позивачем не надано жодних доказів допущення відповідачем порушень закону, які могли б мати наслідок стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди.

02.04.2018 р. позивачем надано відповідь на відзив, в якій просить задовольнити її позов в повному обсязі з огляду на те, що зобов`язання відповідача про відшкодування шкоди у сумі 24417,74 грн., спричиненої джерелом підвищеної небезпеки в наслідок порушення правил дорожнього руху, не виконані.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.12.2013 року на Повітрофлотському шляхопроводі м. Києва сталась ДТП за участю автомобілів "Пежо 308" д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "Мітсубіші Оутлендер 2.4 АТ", д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та власником якого є ОСОБА_1 , останній було завдано матеріальної шкоди через пошкодження належного її транспортного засобу.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.01.2014 року у справі № 761/34474/13-п встановлено вину ОСОБА_2 (а.с. 10).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що вина відповідача та обставини завдання матеріальної шкоди є встановленими.

На підставі висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 11599/14-54 вартість матеріального збитку, завданого 11.12.2013 р. внаслідок ДТП власнику автомобіля "Мітсубіші Оутлендер 2.4 АТ", д/н НОМЕР_2 становить 24 417, 74 грн. (а.с. 13-28).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на автомобіль «Пежо 308», держ. номер НОМЕР_1 застрахована у Публічному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО", Поліс обов`язкового страхування № АС/5395075 (а.с. 11).

Відповідно до заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08.05.2015 по справі № 760/456/15-ц ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант Авто", у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, повинна сплатити позивачу 24417,74 грн. страхового відшкодування, 4 480,82 грн. пені, 5127,73 грн. інфляційної складової, 632,19 грн. 3% річних (а.с. 29-30). Рішення набрало законної сили 12.05.2015 р.

Головним держаним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві 17.09.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № ВП № 48763663, щодо стягнення з боржника ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 35492,48 грн. (а.с. 31)

За інформацією про виконавче провадження від 13.03.2017 виконавче провадження №48763663 (вих. 13.03.2017 № 19340) зупинене на підставі пункту 8 частини першої статті 37 ЗУ "Про виконавче провадження" (порушення господарським судом провадження по справі № 910/9445/16 про банкрутство). Грошових коштів на погашення заборгованості на банківських рахунках у ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант Авто", у якій був застрахований відповідач, відсутні (а.с. 32-34)

Позивач вказує на неможливість виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08.05.2015 по справі № 760/456/15-ц, а тому звертається до винної особи у ДТП. Неможливість виконання рішення суду пов`язує із зупиненням виконавчого провадження до вирішення справи про банкрутство ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант Авто".

Суд вважає, що у даному випадку не вичерпне право потерпілої особи на відшкодування збитку, оскільки з моменту визнання ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант Авто" банкрутом, існує визначена Законом процедура виконання рішення суду, зокрема рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.05.2015 р.

Окрім цього, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (надалі - Постанова) Верховний Суд відступив від правового висновку зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15. У своїй постанові від 04.07.2018 року Верховний Суд прийшов до наступних висновків.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (п. 35 Постанови).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п. 36 Постанови).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п. 72 Постанови).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п. 73 Постанови).

Крім того, як передбачено ч. 5 ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З наведеного слідує, що саме страховик, а не винуватець ДТП, першочергово має відшкодовувати завдану матеріальну шкоду в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У 2015 р. позивач звернулась в суд за захистом своїх прав, та як було зазначено вище, ухвалено заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08.05.2015 р. по справі № 760/456/15-ц, де задоволені вимоги про стягнення з ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант Авто" страхового відшкодування в розмірі 24417,74 грн. Проте позивач просить стягнути цю ж суму з ОСОБА_2 , що розцінюється судом як подвійне стягнення, а тому дана вимога задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 9 постанови Пленум у Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до вимог чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для справи, а також вимог розумності і справедливості. (ч.3 ст.23 ЦК України).

Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судам слід ураховувати, що згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивачем не надано суду доказів завдання моральної шкоди.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За вказаних вище обставин, суд, оцінюючи зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1166,1167 ЦК України, ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (місце знаходження: 01042, м.Київ, пров.Новопечерський,19/3) про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Миколаєць