Суддя Ізмайлов І. К.
Справа № 644/36/17
Провадження № 2/644/227/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ізмайлова І.К.

секретаря - Яковлевої М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 644/36/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Неодноразово відмовляючись від частини вимог та уточнюючи їх просила визначити порядок користування чотирикімнатною квартирою АДРЕСА_1 виділивши їй кімнату площею, 10,6 кв. м. та балкон площею 2,6 кв.м., кімнати площею 8,8 кв.м. та 8,3 кв.м. залишити у користування відповідачеві. В спільному користуванні залишити кімнату площею, 18,7 кв.м. кухню площею 6,1 кв.м., вбиральню площею, 1,1 кв.м. та коридор площею 7,4 кв.м.

Зазначила, що з 21 квітня 2001 року по 09 вересня 2016 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_4.

26 червня 2006 року ними придбана спірна чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1, право власності на яку за зареєстровано за відповідачем. При укладанні договору купівлі-продажу вона надала письмову згоду на укладення зазначеного договору.

Після придбання квартири в ній був проведений капітальний ремонт. Усі ремонтні роботи, матеріал, та устаткування сплачувались з загального бюджету родини.

Оскільки майно набуте за час шлюбу то вважала квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та вважала частки співвласників рівними.

Після того як відповідач в 2016 році вигнав її з малолітнім сином з квартири, питання про поділ спільного майна, розглядати відмовився.

Вона була позбавлена можливості проживати та користуватися своєю власністю та змушена проживати у квартирі моїх батьків у досить не сприятливих умовах.

Таким чином, і вважала запропонований нею порядок користування справедливим.

ОСОБА_2 позов не визнав в лютому 2018 року звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Зазначив, що 26.06.2006 року, на час перебування у шлюбі, за договором купівлі-продажу придбав спірну квартиру. Так 26.06.2006 ним була продана квартира АДРЕСА_3 за 161600 грн., яка належала йому з 1998 року на підставі договору дарування, в цей же день ним за 18598,00 грн. придбана квартира АДРЕСА_1

Спірна квартира набута ним під час шлюбу, але за його особисті кошти.

Позивачка ОСОБА_1 при судовому розгляді свій позов підтримала та зазначила, що спірна чотирикімнатна квартира придбана під час шлюбу за 40500 доларів США. Частина коштів була витрачена чоловіком з продажу двокімнатної квартири, а частину коштів дали її батьки, і тому вона вважає, що квартира належить в рівних частинах їй та колишньому чоловіку, більш того при укладенні договору купівлі продажу вона надавала згоду нотаріусу на придбання її чоловіком квартири, що свідчить про розпорядженням їх спільними грошима. Ремонт у квартирі робив її батько. На цей час вона бажає забезпечити своїх дітей житлом

і тому просить визначити порядок користування квартирою, оскільки в ній зареєстровані діти. Позов ОСОБА_2 не визнала.

ОСОБА_2 при судовому розгляді зазначив, що квартира придбана за його особисті кошти. Ним було відчужено належну на праві власності двокімнатну квартиру та придбано чотирикімнатну за нижчою ціною, оскільки квартира була у поганому стані, її власник проживав на території РФ. Оскільки він займається будівництвом то привів квартиру до ладу. Після розірвання шлюбу дочка залишилася з ним, колишня дружина з сином мешкають окремо, у ОСОБА_1 нова сім'я. Він пропонував продати квартиру та купити дітям квартири, однак ОСОБА_1 не погодилась, особисто за нею право власності на квартиру він не визнає.

30 січня 2017 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням, розподілу майна.

16 травня 2018 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та позови об'єднано в одне провадження.

20 листопада 2018 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова закрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням, розподілу майна в частині вимог про поділ майна подружжя.

27 листопада 2018 року позивачка ОСОБА_1 уточнила позов та просила виділити їй в натурі частку із майна в квартирі АДРЕСА_1 та визначити порядок користування зазначеною спірною квартирою.

22 березня 2019 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за заявою позивачки закрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності в квартирі АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2001 року по 09 вересня 2016 року, що підтверджується копією рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09.09.2016 р. (а.с. 7)

15 жовтня 1998 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується копією договору дарування посвідченому 15.10.1998 р. державним нотаріусом Першої харківської нотаріальної контори Грошовою О.Ю. за реєстром № 5-5284 (а.с. 119)

26 квітня 2006 року за договором купівлі-продажу посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сущенко В.В. за реєстром № 2575 ОСОБА_2 продав двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за161600,00 грн. (а.с. 120)

26 квітня 2006 року за договором купівлі-продажу посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сущенко В.В. за реєстром № 2578 ОСОБА_8 за довіреністю від імені громадянки РФ ОСОБА_9 продала за 18598,00 грн. ОСОБА_2 чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 121)

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 зареєстровано 27.06.2006 р. в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

26 квітня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сущенко В.В. за реєстром № 2577 посвідчено справжність підпису ОСОБА_1 на заяві якою вона відповідно до ст.ст. 60, 61, 65 СК України дала згоду ОСОБА_2 на придбання квартири АДРЕСА_1. (а.с. 10)

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України яка встановлює непорушність права власності, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Здійснення права власності врегульовано ст. 319 ЦК України, якою передбачено що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже власник може вимагати усунення будь яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Надані позивачкою докази не свідчать про реєстрацію за нею права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1. З відповідною позовною заявою про визнання за нею права власності в порядку поділу майна подружжя вона теж не зверталась.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином суд доходить висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову про визначення порядку користування жилим приміщенням оскільки нею не надано відомостей про реєстрацію та проживання у спірній квартирі, а також не визначена її частка у майні, яке вона вважає спільною сумісною власності набутою за час шлюбу за спільні кошти.

Суд також відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за його недоведеністю, оскільки позивачем теж не доведено придбання майна за власні кошти, при наявності нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 про дозвіл на придбання квартири.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 247 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову про визначення порядку користування житловим приміщенням, - відмовити.

ОСОБА_2 у задоволенні позову про визнання права власності, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 розділу VІІІ перехідних положень ЦПК України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено протягом 01.04.2019 р.

Позивач - ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_4

Відповідач - ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1.

Суддя: І.К. Ізмайлов