АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1028/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Чубай В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісова Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

заявник , позивач у справі - акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 травня 2019 року, постановлену у складі судді Чубай В.В., за заявою акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про захист порушенного права шляхом стягнення заборгованості , -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з заявою про забезпечення позову

Свої вимоги мотивував тим, що на розгляді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області знаходиться позовна заява АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про захист порушеного права кредитора, шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, не здійснює будь-яких платежів, на зв`язок з банком не виходить.

У зв`язку з чим Банк просив суд накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме: на земельну ділянку площею 2,0689 га. та будинок загальною площею 82,7 кв.м. в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 травня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу, вважаючи що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином, усуваються утруднення і неможливості виконання рішення в майбутньому. Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів направлених на недопущення утруднення чи неможливість виконання судового рішення, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Своїм право на подачу відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 151 ЦПК України (редакція чинна на момент виникнення правовідносин) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний спосіб, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову; наскільки він є співмірним з позовними вимогами, та яким чином такий спосіб фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів учасників справи чи інших осіб.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчиняти певні дії та інше. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу заборгованості по кредитному договору. Загальна сума боргу складає 23 555,30 грн.

Вказані аргументи мають значення для вирішення судом позовних вимог щодо стягнення заборгованості. Проте жодним чином не доводять, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, у заяві відсутнє обґрунтування співмірності застосування заходів забезпечення позову заявленим позивачем позовним вимогам.

У заяві позивач просить накласти арешт на земельну ділянку та житловий будинок.

Але вид забезпечення позову, зазначений у заяві, не співмірний з заявленими вимогами, оскільки накладення заборони відповідачу вчиняти дії, направлені на використання земельної ділянки та житлового будинку, не є передумовою, направленою на можливість виконання рішення суду у випадку задоволення позову про стягнення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення - без змін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів судової палати -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - залишити без задоволення.

Ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 травня 2019 року за заявою акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про захист порушенного права шляхом стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова