Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/449/19
Провадження № 2-о/499/30/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"08" липня 2019 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Іванівка Іванівського району Одеської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт відсутності арешту (заборон) на його майно та неналежності йому обтяжень за реєстраційним номером 7854921 від 04.09.2008 року та за реєстраційним №4065973 від 16.11.2006 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У своїй заяві заявник посилається на ту обставину, що при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке належить до спільної власності подружжя, він дізнався що на все належне йому майно накладено арешт Другою білогірською державною нотаріальною конторою АР Крим 16.11.2006 року та Другою сімферопольською державною нотаріальною конторою АР Крим 04.09.2008 року. Разом з тим здійснити перевірку особистих даних вищевказаного боржника на даний час неможливо у зв`язку з ситуацією в АР Крим, Україна.

Разом з тим, при накладенні арешту, не було зазначено ідентифікуючих даних боржника, таким чином безпідставно було накладено арешт на майно всіх ОСОБА_1 .

Разом з тим, він жодного разу не перебував в АР Крим, не проживав там та не був зареєстрований, тому з метою захисту своїх прав, заявник просить заяву задовольнити.

Заявник у судове засідання не з`явився, проте надав на адресу суду заяву про слухання справи у його відсутність, на задоволенні заяви наполягав.

Зацікавлена особа у судове засідання не з`явилася, проте надала заяву про слухання справи у її відсутність, проти задоволення заяви не заперечувала.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ст. 316 ЦПК України).

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки під даним будинком, що підтверджується витягом з Реєстру речових прав на нерухоме майно. Також у спільній власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебуває квартира, за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу та копією свідоцтва про шлюб.

При зверненні до нотаріуса з метою продажу вищевказаної квартири, заявник та зацікавлена особа виявили, що на все майно ОСОБА_1 була накладено арешт, при цьому не можливо здійснити перевірку особистих даних боржника за даними арештами в державних нотаріальних конторах АР Крим, про що свідчить лист нотаріуса.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 04.09.2008 року за №7854921 реєстратором Другою сімферопольською державною нотаріальною конторою АР Крим було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , ідентифікаційні дані особи відсутні, підстава обтяження ухвала Залізничного районного суду м. Сімферополя від 23.10.2001 року, справа №2-2795/01.

Також, згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 16.11.2006 року за №4065973 реєстратором Другою білогірською державною нотаріальною конторою АР Крим було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , ідентифікаційні дані особи відсутні, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника ДВС у Білогірському районі АР Крим, постанови АА075551, АА№757552 від 12.11.2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат», накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотеко держателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Той факт, що арешт, накладений на все майно фізичної особи: ОСОБА_1 не стосується заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його майна підтверджується наступним.

Згідно копії паспорту заявник є уродженцем Іванівського району Одеської області, з 20.07.2000 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований на території Іванівського району в смт АДРЕСА_1 , про що також наявна довідка селищної ради, згідно копії свідоцтва про шлюб, заявник на території Іванівського району Одеської області уклав 02.07.1977 року шлюб з ОСОБА_4 . Відповідно до копії трудової книжки та наказу про звільнення, ОСОБА_1 та довідки, вбачається, що останній з 1981 року по 29.01.2004 року проходив військову службу на території ПМР, та отримував там пенсію з 1996 року по 2009 рік.

Також до матеріалів справи було долучено акт, який складено сусідами ОСОБА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які показали, що ОСОБА_1 з 2000 року кожні вихідні провідував в АДРЕСА_1 свого хворого батька, а з 2004 року постійно проживає за даною адресою.

Проведеними діями нотаріуса не можливо було встановити факт того, що заявник та особа, на майно якої накладено заборону це різні люди, через ситуацію, яка склалася на території АР Крим.

На підставі зібраних по справі доказів, суд прийшов до висновку, що вищевказані заборони на нерухоме майно стосується іншої особи, а не заявника по даній справі, це випливає з того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ніякого відношення до АР Крим не має, станом на 2000-2006 там не проживав та не був зареєстрований, ніякої нерухомості заявник в АР Крим не набував.

Таким чином, в зв`язку з тим, що на даний час розпоряджатися належним йому майном заявник не має можливості, його права підлягають судовому захисту.

За таких підстав, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 12, 13, 76, 130, 263-266, 315, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), зацікавлена особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт відсутності арешту (заборон) на майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та неналежності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обтяжень за реєстраційним номером 7854921 від 04.09.2008 року та за реєстраційним номером 4065973 від 16.11.2006 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

СуддяІ. В. Погорєлов