Дата документу 10.07.2019 Справа № 314/2929/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2929/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/2251/19 Беспалько Т.Д.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Кривохатько В.В.» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2019 року у справі за позовом Фермерського господарства «Форт» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Кривохатько В.В.» про визнання договору оренди недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Фермерське господарство «Форт» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Кривохатько В.В.» про визнання договору оренди недійсним, посилаючись на те, що 01 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ФГ «Форт» було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 7.3000 гектарів кадастровий № НОМЕР_1 розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Договір укладено на 10 років та зареєстровано в ЗРФ «Центр ДЗК» 09.01 2007 року за №55.

01 липня 2015 року за взаємною згодою сторін було укладено додаткову угоду про зміни умов договору оренди землі від 01 січня 2007 року, зареєстрованому у ЗРФ «Центр ДЗК» запис в держреєстрі земель №55. Термін дії договору оренди було продовжено. Відповідач ОСОБА_1 особисто на екземплярі додаткової угоди зазначила що другий екземпляр договору отримала, претензій не має.

07.06.2017 року Міністерство Юстиції України наказом №1820/5 за скаргою ОСОБА_1 , скасувало реєстрацію додаткової угоди.

26 червня 2017 року ФГ «Кривохатько В.В.» уклало з ОСОБА_1 договір оренди та провело його державну реєстрацію. При цьому ні ОСОБА_1 ні ФГ «Кривохатько В.В.» не розірвали існуючу додаткову угоду та не визнали її недійсною. Договір оренди було укладено в час дії додаткової угоди яка на цей час вважається укладеною.

Після укладення договору оренди ФГ «Кривохатько ОСОБА_2 » стало обробляти земельну ділянку ОСОБА_1 . При цьому земельна ділянка не передавалась ОСОБА_1 за актом прийому передачі та не витребовувалась в судовому порядку.

За таких обставинах ФГ «Форт» вважає що укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Кривохатько В.В.» договір оренди спірної земельної ділянки в момент дії іншого договору вважається недійсним.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд визнати недійсним договір оренди від 26 червня 2017 року укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Кривохатько В ОСОБА_3 В. на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7.3000 гектарів кадастровий № НОМЕР_1 розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір оренди від 26 червні 2017 року укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Кривохатько В.В.» на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7.300 гектарів, кадастровий № НОМЕР_1 розташовану на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та скасовано державну реєстрацію зазначеного договору.

У апеляційній скарзі Фермерське господарство «Кривохатько В.В.» зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не враховано, що на момент укладення нового договору оренди землі від 26 червня 2017 року та проведення його державної реєстрації, державна реєстрація додаткової угоди від 01 липня 2015 року була скасована, відтак припинилась дія договору оренди землі від 01.01.2007 року, що відповідно не перешкоджало укласти новий договір та зареєструвати його у відповідності до чинного законодавства. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 01 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ФГ «Форт» було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7.3 га, кадастровий номер - НОМЕР_1 , що розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району, Запорізької області, строком на 10 років та зареєстровано 09 січня 2007 року в Запорізькій регіональній філії «Центр ДЗК» за № 55.

01 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ФГ «Форт» було укладено додаткову угоду про зміни умов договору оренди землі від 01 січня 2007 року, яким продовжено термін дії даного договору на 10 років.

Наказом Міністерства юстиції України № 1820/5 від 07 червня 2017 року, за скаргою ОСОБА_1 , скасовано реєстрацію вищезазначеної додаткової угоди.

26 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ФГ «Кривохатько В.В.» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 7.3 га, під кадастровим номером НОМЕР_1 та проведено його державну реєстрацію.

Задовольняючи позовні вимоги ФГ «Форт», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт наявності підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки укладеному між ОСОБА_1 та ФГ «Кривохатько В.В.» 26 червня 2017 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

ліквідації юридичної особи-орендаря;

відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ФГ «Форт» в добровільному порядку, із додержанням вимог чинного законодавства було укладено додаткову угоду про продовження строку дії первісного договору оренди земельної ділянки 01 січня 2007 року на 10 років, тобто до 2027 року.

В судовому або будь-якому іншому порядку ані договір оренди, ані додаткова угода не були розірвані або визнані недійсними.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що договір оренди земельної ділянки від 01 січня 2007 року, зареєстрований за № 55 не був припиненим на момент укладення спірного договору оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України право користування є складовою права власності особи на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже укладаючи спірний договір оренди земельної ділянки, яка була предметом іншого дійсного та чинного договору оренди, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , відповідачі порушили законне право позивача на користування земельною ділянкою.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги щодо припинення договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2007 року, зареєстрованого за № 55 у зв`язку із закінченням його строку, внаслідок скасування наказом Міністерства юстиції України № 1820/5 від 07 червня 2017 року, державної реєстрації додаткової угоди про продовження терміну даного договору.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року в адміністративній справі № 826/8617/17 за позовом ФГ «Форт» до Міністерства юстиції України, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року, вищезазначений наказ Міністерства юстиції України визнано протиправним та скасовано.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції законно та обґрунтовано не враховано даний наказ при вирішенні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про порушення відповідачами норм чинного законодавства при укладенні спірного договору оренди, що призвело до визнання його недійсним є законним та обґрунтованим.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Кривохатько В.В.»залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2019 року в цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 12 липня 2019 року

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко