КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року місто Київ.

Справа 369/10145/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5475/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2018 року (у складі судді Пінкевич Н.С., повний текст рішення складено 03 грудня 2018 року)

в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за орендну плату,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить гуртожиток по АДРЕСА_1. ОСОБА_1, було надано два ліжко/місце в гуртожитку та укладено договір. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 425 грн. Загальна сума до оплати за два ліжко-місця становить 850, 00 грн. За умовами договору відповідач зобов'язаний вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідачі здійснювали оплату не в повному обсязі та нерегулярно, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з серпня 2015 року по липень 2018 року в розмірі 25 350 грн. Даний борг відповідачі мають сплатити з урахування суми втрат від інфляції в розмірі 4 738,35 грн., трьох відсотків річних в розмірі 16 213,39 грн. Загалом борг становить 46 301,74 грн. Через звернення до суду позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

Просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі в розмірі 46 301,74 грн., витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2018 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за орендну плату задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» заборгованість в розмірі 25350 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, 15 лютого 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Черемшина 2012» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови в стягненні суми втрат від інфляції - 4738, 35 грн. та 3-х процентів річних - 16213, 39 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черемшина 2012» інфляційні втрати - 4738, 35 грн. та 3-відсотки річних - 16213, 39 грн.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом безпідставно не застосовано вимоги ст. 625 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилалась на те, що Договір № 525 щодо оренди двох ліжко-місць в кімнаті № 525, яка розташована в нежитловому приміщення за адресою: АДРЕСА_1 було укладено між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_1

Додає до матеріалів справи копії актів про обстеження побутових умов мешканця гуртожитку, в період за 2017 та 2018 роки, в яких чітко зазначено, що ОСОБА_2 в кімнаті АДРЕСА_1 - проживає одна .

Додатково, ОСОБА_2, надає суду копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 07 липня 2017 року, що свідчить про те, що вона не має жодного відношення до особи ОСОБА_1 та не веде спільного господарства.

Позивач зазначає, що боргові зобов'язання у Відповідачів перед товариством виникли у період з серпня 2015 року по 31 липня 2018 рік. Але, якщо взяти до уваги той факт, що ОСОБА_1 вже з 2014 року не проживав у зазначеній кімнаті, то ні про які зобов'язання йти мова не може, тобто він є неналежним відповідачем.

Також відповідач у відзиві зазначає, що ОСОБА_2 та її колишнього чоловіка вселяли в кімнату № АДРЕСА_1, а Позивач у позові зазначає, про що й свідчить подане ним Свідоцтво про право власності, що він є власником саме нежитлової будівлі.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні письмові докази, того, що ОСОБА_2, проживає та зареєстрована в будинку/гуртожитку, власниками, якого вони є.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які письмові документи, що свідчать про право Позивача обслуговувати гуртожиток, відсутній обов`язковий санітарний паспорт, будь-які договори пов'язані з наданням комунальних послуг чи обслуговуванням прибудинкової території, не має жодного кошторису, плану/порядку/звіту щодо належного обслуговування гуртожитку.

ОСОБА_2 в лютому 2019 року в повному обсязі сплатила заборгованість в сумі 25 350,00 (Двадцять п 'ять тисяч триста п 'ятьдесят грн.00 коп, (копії квитанцій додає )

Згідно судової практики провадження № 22ц/824/1275/2019 Постановою від 24 січня 2019 року Київським апеляційним судом колегії суддів судової палати в цивільних справах щодо застосування ст.625 ЦК Україничітко доведено та прописано, що заборгованість за оренду житла не може вважатися простроченням виконання грошового зобов'язання перед кредитором за користування грошима ,в зв'язку з чим положення ч.2 ст. 625 ЦК України до даної категорії не застосовується.

У відзиві відповідач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення та зобов'язати ТОВ «Черемшина 2012» повернути кошти за неякісно надані комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Обговоривши доводи скарги, перевіривши наявні в справі та надані суду докази, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належать нежитлові приміщення, загальною площею 5811 м. кв., які розташовані за адресою АДРЕСА_1

01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_1 укладено договір № 525 на оренду ліжко-місць в гуртожитку згідно п. 1 якого в оренду передано кімнату АДРЕСА_1, ліжко-місце у кількості 2 л/м на строк по 31 грудня 2014 року. Сторонами погоджено п.4 цього Договору, яким передбачено, що щомісячна орендна плата перераховується орендарем на поточний банківський рахунок орендодавця один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць в національній валюті України.

Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР.

Статтею 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, ( яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Пунктом 39 цього ж «Положення …» передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця.

В силу ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, договором № 525 від 01 жовтня 2013 року, укладеного між сторонами, визначено термін дії договору до 31 грудня 2014 року. ( Пункт 13 Договору).

Пунктом 3 даного Договору сторонами погоджено орендну плату за користування житловим приміщення у розмірі 425 грн. за ліжко-місце/місяць.

Враховуючи викладене суд встановив, що відповідач у справі уклавши договір оренди (найму) житлового приміщення кімнати АДРЕСА_1 власником якого є позивач у справі ТОВ «Черемшина-2012» всупереч вимогам ст.ст. 810, 815 ч.3, 526, 530 ЦК України, п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 не виконує в повному обсязі взяті на себе зобов'язання передбачені п.4 Договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням та станом на час звернення до суду має перед позивачем заборгованість по оплаті.

З наданого до суду розрахунку заборгованості відповідачів перед ТОВ «Черемшина-2012» станом на липень 2018 року борг становить 25 350 грн.

Згідно копії актів обстеження побутових умов мешканця гуртожитку від 27 вересня 2017 року, 02 квітня 2018 року , складених комісією по забезпеченню реалізації житлових прав мешканців гуртожитків Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області в яких зазначено що ОСОБА_2 проживає одна в кімнаті АДРЕСА_1

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважатись простроченням виконання грошових зобов'язань перед кредитором за користування грошима.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є право-відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі

Відповідач ОСОБА_2 має грошові зобов'язання перед позивачем, щодо оплати вартості орендної плати за ліжко-місце, яким користується. Визнаючи ці зобов'язання, відповідач рішення суду в частині стягнення з неї суми основного боргу виконала 18 лютого 2019 року, сплативши 25 350 грн.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов'язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Суд першої інстанції, помилково вважав, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача з приводусудової практики в провадженні № 22ц/824/1275/2019 де в постанові від 24 січня 2019 року Київським апеляційним судом зазначалось, що заборгованість за оренду житла не може вважатися простроченням виконання грошового зобов'язання перед кредитором за користування грошима ,в зв'язку з чим положення ч.2 ст. 625 ЦК України до даної категорії не застосовується, так як судові рішення суду апеляційної інстанції не є обов'язковими для застосування іншими судами України. Крім того, позиція апеляційного суду в іншій справі на яку послалась відповідач не узгоджується з вищенаведеними висновками Великої Палати Верховного Суду, яка наділена повноваженнями створювати судову практику в Україні, та висновки якої є обов'язковими до застосування.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, колегія суддів встановила:

Сума боргу

Період прострочення грошового зобов'язання за договором:Сума боргу
з 17/08/2015 до 31/08/2018 25 350,00 грн.
Всього:25 350,00 грн.

В довідці на а.с. 6 позивачем зроблено розрахунок інфляційних втрат за вказаний період, відповідно до якого інфляційні втрати позивача за вищенаведений період склали суму 4738 грн. 35 коп.

Колегія суддів погоджується з вказаним розрахунком. Відповідач власного розрахунку на спростування наданого позивачем не надала.

Разом з тим сума 3% річних за спірний період складає 2312 грн. 75 коп.

Розрахунок здійснюється за формулою : Сума санкції= С х 3 х Д:365:100, де С - сума заборгованості (25350,00); Д - Кількість днів прострочення.

Так, за період з 17.08.2015 року по 31.12.2015 - 137 днів у періоді (285, 45 грн.);

З 01.01.2016 року по 31.12.2016 року - 366 днів (760,50 грн.);

З 01.01.2017 по 31.08.2018 року - 608 днів (1266,81 грн.).

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем права вимоги, є необґрунтованими. Суд вірно встановив, що нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1 належить позивачу.

Крім того, відповідач не заперечує, що вона проживалау кімнаті НОМЕР_2 зазначеного гуртожитку та мала заборгованість за орендну плату цієї кімнати. У відзиві зазначила, та надала до нього квитанції про сплату заборгованості в повному обсязі.

З приводу доводів відповідача про надання позивачем неякісних послуг , колегія суддів їх не приймає, так як відповідач апеляційну скаргу на рішення в частині стягнення з неї основної суми боргу не подавала, рішення переглядається лише в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вказані норми, а також те, що суд порушив норми матеріального права, безпідставно не застосувавши ст. 625 ЦК України, рішення районного суду в частині відмови у стягненні сум, передбачених ст. 625 ЦК України необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог , яким стягнути на користь позивача 4738 грн. 35 кп. інфляційні втрати та 2312 грн. 75 коп.-3% річних.

У відповідності до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 4405,00 грн.( де1762 грн. судовий збір за подачу позову та 2643 грн. з подчу апеляційної скарги)

Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012»- задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% рівних скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» інфляційні втрати - 4738 грн. 35, 3 % річних - 2312 грн. 75 коп. , а всього 7051 грн. 10 коп. В іншій частині вимог про стягнення 3% річних відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 4405 грн. 00 коп.

Позивач : Товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012», адреса: 08133, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Освіти 5, .

Відповідач: ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 01 квітня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.