Головуючий у 1 інстанції Чальцева Т.В. Єдиний унікальний номер 221/5012/18
Номер провадження 22-ц/804/995/19
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М.,

Принцевської В.П.,

секретар Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:

Позивач в липні 2018 року звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 01.09.2016 р. вона була прийнята на посаду диспетчера у виробничий підрозділ «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

28.04.2017 року була звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням згідно з Наказом від 28.04.2017р. № 41/ос, про що зроблено запис у трудовій книжці. На день звільнення позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за березень 2017 року і квітень - по 28.04.2017р., грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, що у сумі дорівнює 8245,98 гривень: за березень нарахована заробітна плата у сумі 2914,75 грн., виплачений аванс в сумі 1500 грн, і невиплачена сума заробітної плати складає 1414,75 грн.. За квітень 207 року нараховано і не виплачено 6831,23 грн (заробітна плата за квітень, грошова компенсація за невикористану відпустку).

У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку - всього у сумі 8245,98 гривень; а також суму середнього заробітку за період затримки з 29.04.2017р. по 26.07.2018р. у сумі 75845,24 грн. та провести подальше нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 суму заборгованості із заробітної плати за період з березня 2017 року по 28.04.2017 року, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 8245,98 грн; суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 01.03.2017 року по 19.12.2018 року в розмірі 82026,46 грн..

Стягнуто з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 840,91 грн..

З рішенням не погодився представник відповідача - Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Поляков О.Г., подав апеляційну скаргу на рішення суду. В скарзі вказує на незаконність рішення, оскільки позивачем не надано належних доказів у підтвердження вимог, не доведено виконання роботи, її обсяг. Крім того, судом не враховано Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року, у зв'язку із чим суд помилково встановив факт наявності заборгованості по заробітній платі. Просив скасувати оскаржене рішення і відмовити у вимогах позивача.

У відповідності до положень ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів розглянула справу без участі сторін і без фіксації судового засідання технічними засобами, оскільки сторони належним чином - телефонограмами, зареєстрованими в журналі телефонограм апеляційного суду під №№617,618, рекомендованими поштовими відправленнями, врученими сторонам, повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 28.04.2017р. № 41/-ос ОСОБА_2 було звільнено з посади диспетчера виробничого підрозділу «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 23).

Згідно з розрахунком позивача в позовній заяві, за березень 2017 р. ОСОБА_2 нараховано заробітну плату в сумі 2914,75 грн., за квітень 2017 р. - 6831,23 грн. ( з яких 5463,48 грн зазначена як компенсація за невикористану відпустку) (а.с.2, 25-26).

Як вбачається з матеріалів справи, такий розрахунок позивача підтверджений наданими до позовної заяви роздруківками розрахунку заробітної плати за березень, квітень 2017 року (а.с.25-26). Вказані роздруківки не підписані, не містять вказівок на посадову особу, яка їх складала, не завірені жодним чином. Крім того, розрахунок заробітної плати за березень 2017 року не містить відомостей про аванс в розмірі 1500 грн, про виплату якого вказує в позовній заяві ОСОБА_2.

Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до змісту ст.ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст.30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов'язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Між тим, встановити джерело виконання розрахунків, наданих позивачем у якості підтвердження розміру заробітної плати, неможливо.

Як убачається з матеріалів справи, з 20.03.2017 року у працівників підприємства-відповідача немає доступу до адміністративної будівлі, виробничих об'єктів, документації підприємства, в тому числі, пов'язаної з нарахуванням заробітної плати.

Обставини щодо відсутності у відповідача доступу до документації підприємства не заперечуються сторонами та підтверджується інформацією ЄРДР, до якого внесені відомості за №0000286 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.341 КК України.

Отже, надані позивачем роздруківки розрахунків заробітної плати за два місяці не є безспірним доказом підтвердження існування заборгованості по заробітній платі та її розміру.

Однак представлені позивачем докази були прийняті судом всупереч вимогам ст.95 ЦПК України.

Так, за змістом ч.ч.1,2,4,6 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Факт виконання певної роботи позивачем впродовж спірного періоду з 01 березня 2017 року по 28 квітня 2017 року будь-якими належними і допустимими доказами в розумінні ч.6 ст.95 ЦПК України не підтверджений.

Відповідач з об'єктивних причин позбавлений можливості підтвердити або спростувати розмір заборгованості перед позивачем, адже первинні документи, необхідні для нарахування заробітної плати та всіх інших платежів, що належать до виплати працівникам при звільненні, зберігалися в бухгалтерії підприємства в адміністративні будівлі (м.Донецьк), оскільки використовувалися в оперативній діяльності останнього.

В своїх запереченнях на позов відповідач вказує, що втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресою: вул.Артема,68 м. Донецьк Донецької області, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, почалася з 20 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому немає можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

Як вбачається із п.7 Науково-правового висновку від 16 січня 2018 року, який наданий був суду першої інстанції, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Крім того, відповідачем надані суду відомості щодо останнього розрахунку з позивачем в березні 2017 року в розмірі отриманої ОСОБА_2 суми 1531,36 грн, яким суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 263 ЦПК України не надав оцінки (а.с.60-61).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів не може погодитися із висновком суду про доведеність позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, суми компенсації за невикористану відпустку, а відповідно і наявність підстав для нарахування і стягнення суми середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, і про задоволення таких вимог. Перевіривши справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих сторонами доказів, прийнявши до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позовних вимогах.

На підставі ст. ст. 141 ЦПК України, ст.5 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу відповідача та ухвалюючи нове рішення у справі про відмову в позові, у зв'язку із тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, вважає необхідним зазначити, що судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі і грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 8245,98 гривень; суми середнього заробітку за період затримки з 29.04.2017 року - відмовити.

Судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції компенсується за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2019 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська

В.М. Барков