Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 213/1217/16-ц

провадження № 61-19007св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, прокуратура Дніпропетровської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року в складі судді Бардіна О. С. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року в складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П. та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року в складі колегії суддів:

Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позовна заява мотивована тим, що у квітні 2010 року його було призначено виконуючим обов`язки начальника відділу боротьби з незаконним обігом підакцизних товарів податкової міліції Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі. 18 червня 2010 року прокуратурою

м. Кривого Рогу відносно нього було порушено кримінальну справу за частиною другою статті 162, частиною другою статті 366 КК України, яку об`єднано з кримінальною справою, порушеною відносно нього 26 серпня 2010 року за частиною першою статті 365 КК України. 03 серпня 2010 року на виконання постанови слідчого, його відсторонено від займаної посади. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 січня 2011 року йому обрано запобіжний захід - тримання під вартою. Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2011 року його визнано винним за частиною першою статті 365, частиною другою статті 162, частиною першою статті 366, частиною першою статті 70 КК України та засуджено до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на

3 роки з іспитовим строком на 1 рік на підставі статті 76 КК України. У результаті апеляційного оскарження, вирок суду скасовано, кримінальну справу направлено до прокуратури м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування. Постановою прокуратури Дніпропетровської області від 26 серпня 2014 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 в суді та вичерпано можливості їх отримання. Позивач зазначав, що він незаконно перебував під слідством з 18 червня 2010 року по 26 серпня 2014 року (50 місяців - 4 роки

2 місяці 8 днів); тримався під вартою з 11 січня 2011 року по 13 грудня 2011 року (11 місяців 2 дні); знаходився під підпискою про невиїзд (3 роки 4 місяці 13 днів).

Крім того, вважав, що його незаконно було відсторонено від посади. Також, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, йому задано моральних страждань, які полягають у негативній зміні психічного стану внаслідок перебування під слідством, яке супроводжувалося численними викликами на допити, необхідністю доводи свою невинуватість, обмеженням свободи пересування тощо. Під час перебування під вартою він піддавався нелюдському поводженню через неналежні, нестерпні умови утримування у камері слідчого ізолятору, через непридатне та недостатнє харчування погіршилося його здоров`я. Моральні страждання виразилися в тому, що порушено нормальні життєві зв`язки, відносини з оточуючими людьми, які вважали його злочинцем і перестали з ним спілкуватися, моральних страждань завдано його сім`ї, яка весь цей час хвилювалася за нього

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд відшкодувати втрачений заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80 552,68 грн та моральну шкоду - 107490614,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 750 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що незаконними діями органів досудового слідства було порушено право позивача на свободу та особисту недоторканість, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдано моральної шкоди, що виявилось у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під вартою, підпискою про невиїзд, пов`язаними з цим обмеженнями в його житті, в порушенні нормального та звичного способу життя, в порушенні соціальних зв`язків, в пригніченому стані, почутті приниження, відчаю і страху тощо.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року змінено в частині розміру стягнутої з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, зменшено розмір із 750 000,00 грн до 150 000,00 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру стягнутої суми моральної шкоди, апеляційний суд, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У червні 2017 рокуОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У липні 2017 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнутої суми моральної шкоди та зменшити розмір моральної шкоди до 72 500,00 грн.

Рішення судів оскаржуються в частині визначення розміру моральної шкоди, у іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України Верховним Судом не перевіряються.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного визначення розміру моральної шкоди судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга першого заступника прокурора Дніпропетровської області мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області, в якому зазначив, що судове рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2018 року дану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що постановою прокурора м. Кривого Рогу старшого радника юстиції Кириєнка Ф. А. від 18 червня 2010 року було порушено кримінальну справу відносно старшого оперуповноваженого ВПМ Південної МДПІ ОСОБА_1 за фактом незаконного проведення огляду іншого володіння особи, скоєного службовою особою та службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 162, частиною другою статті 366 КК України.

26 серпня 2010 року старшим слідчим прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області молодшим радником юстиції Перхуном С. О. порушено кримінальну справу у відношенні ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 365 КК України.

Наказом Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області

від 03 серпня 2010 року на виконання постанови слідчого прокуратури м. Кривого Рогу від 02 серпня 2010 року ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2011 року змінено ОСОБА_1 запобіжний захід на тримання під вартою.

Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2011 року ОСОБА_1 було визнано винним та засуджено, на підставі частини першої статті 365, частини другої статті 162, частини першої статті 366, частини першої статті 70 КК України, до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати в правоохоронних органах посади строком на 3 роки, з іспитовим строком на 1 рік на підставі статті 75 КК України та на нього покладені обов`язки згідно з пунктами 3, 4 статті 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2012 року вказаний вирок суду у частині засудження ОСОБА_1 за частиною другою статті 162 КК України скасовано та провадження у цій частині закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 6 КПК України (у редакції 1960 року), у іншій частині вирок суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2012 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2013 року справу передано прокурору м. Кривого Рогу на додаткове розслідування.

Постановою прокуратури Дніпропетровської області від 26 серпня 2014 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 було закрито, у зв`язку з тим, що не встановлено доказів доведення винуватості ОСОБА_1 у суді та вичерпано можливості їх отримання.

Отже, встановлено, що позивач незаконно перебував під слідством з 18 червня 2010 року по 26 серпня 2014 року, тобто 50 повних місяців, з яких: тримався під вартою з 11 січня 2011 року по 13 грудня 2011 року (11 місяців 2 дні), знаходився під підпискою про невиїзд з 14 липня 2010 року по 10 січня 2011 року, з 14 грудня 2011 року по 26 серпня 2014 року (3 роки 4 місяці 13 днів).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а касаційна скарга першого заступника прокурора Дніпропетровської області не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Зазначена шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Частиною п`ятою статті 4 Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону, оскільки кримінальне провадження щодо позивача закрито у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості указаних осіб у суді і вичерпаними можливостями їх отримати.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Зазначена норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції, мінімальний розмір заробітної плати становив 3 200,00 грн.

Отже, мінімальний розмір моральної шкоди на час розгляду справи в суді першої інстанції становив (3200*50 місяців перебування під судом і слідством) = 160 000,00грн.

Апеляційний суд, зменшуючи розмір моральної шкоди до 150 000,00 грн не врахував, що мінімальний розмір відшкодування, визначений законом у даній справі становить 160 000,00 грн і такий розмір визначає найнижчу межу розміру такого відшкодування.

Відповідно до положень статей 3,4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з пунктом 13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України.

Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування органу прокуратури або суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно виходив із того, що суму відшкодування моральної шкоди на користь позивача необхідно стягнути з державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, із розрахунку розміру мінімальної заробітної плати 3 200,00 грн за кожен місяць перебування останнього під слідством чи судом, у цьому випадку 50 місяців, враховуючи, що мінімальний розмір відшкодування, визначений законом становить 160 000,00 грн, надавши належну оцінку обставинам справи, взявши до уваги тривалість вчинення щодо позивача незаконних дій, що завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, правильно визначив розмір моральної шкоди у розмірі 750 000,00 грн з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року в частині відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду скасувати та рішення Довгинцівського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року у цій частині залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило