Провадження № 2/337/1767/2019
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 р. Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого судді Ширіної С.А.,

за участю секретаря Бикової С.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Запоріжсталь-20», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа : Восьма Запорізька Державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з 2001р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 1979 р. її чоловіку ОСОБА_4 була надана в користування трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка знаходиться в ОСББ «Запоріжсталь-20» , до реорганізації ЖБК №20 «Запоріжсталь». Пай за квартиру був виплачений ОСОБА_4 в травні 1992 р. Після викупу квартири він став її власником, однак своєчасно не отримав правоустановчі документи. За життя чоловік заповіту не склав. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири. Спадкоємцями першої черги після його смерті є вона як дружина та діти ОСОБА_5 прізвище ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , інших спадкоємців першої черги немає. В установлений законом строк ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. У видачі їй свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, оскільки відсутній правоустановчий документ на спадкове майно, зокрема, свідоцтво про право власності на квартиру, яке чоловік за життя не отримав. У зв`язку з цим вона не може в нотаріальному порядку оформити своє право власності.

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як на частку в спільному сумісному майні подружжя, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка ОСОБА_4 , а взагалі просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому.

Ухвалою суду від 02.08.2019 р. відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07.10.2019 р. підтовче судове засідання було закрито та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

Представник відповідача - голова правління ОСББ «Запоріжсталь-20» в судове засіданні не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, з позовними вимогами згодні , не заперечують проти задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, з позовними вимогами згодні , не заперечують проти задоволення позову.

Представник третьої особи Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори, в судове засідання не прибув, до суду подано заяву про розгляд справи у її відсутність, пояснень на позов не подала.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами.

Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 10.08.1977 р. по день смерті чоловіка, (арк.спр.№10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого знаходиться в матеріалах справи (арк.№14), виданим 30.09.2015 р. ВДРАЦС ЗРУЮ у Запорізькій області, актовий запис №873.

На підставі обмінного ордеру № 2340 від 05.07.1979 р. , копія якого знаходиться в матеріалах справи (арк.№ 8), ОСОБА_4 на родину з трьох осіб, була надана в користування трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка знаходиться в ОСББ «Запоріжсталь-20» , до реорганізації ЖБК №20 «Запоріжсталь».

Згідно довідки ЖБК №20 «Запоріжсталь», копія якої знаходиться в матеріалах справи (арк. № 7) , ОСОБА_4 в травні 1992 р. повністю сплатив пай за вказану квартиру в розмірі 10124,84 крб. зареєстрована та фактично разом мешкали за вказаною адресою разом з чоловіком ОСОБА_4 , по день його смерті (арк. спр.№19).

Згідно зі ст. 15 Закону УРСР від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V з 20.06.07р.) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно з ст.16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Отже, у сімейному законодавстві як на час придбання спірної квартири, такі і на момент розгляду справи судом, діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.58,59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст.10,60 ЦПК України). При цьому, судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно довідки про вартість ТОВ «УКРСПЕЦЕКСПЕРТИЗА» від 01.07.2019 р. вих. 40/07/2019 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи (арк. № 15), вартість спірної квартири становить 297 000,00грн.

26.06.2019 р. позивачка звернулась до Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак постановою державного нотаріуса Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Котькорло В.А. від 26.06.2019 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки відсутній правоустановчий документ на квартиру (арк.14).

20.01.2016 р. нотаріусом заведена спадкова справа № 10/2016, номер в Спадковому реєстрі 58478511, яка на час розгляду справи є чинною , копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності.

Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно з ч.2,3 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог .

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачка ОСОБА_1 правомірно набула право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка, оскільки вона є спадкоємицею за законом. Позивачка як спадкоємиця за законом у встановленому законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа, однак не може отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правоустановчих документів на спадкове нерухоме майно, що підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Однак, на думку суду, відсутність правоустановчого документа про право власності спадкодавця не позбавляє спадкоємців права на спадщину, оскільки вона належить їм з моменту відкриття спадщини.

При цьому, судом встановлено, що право власності на спадкове майно спадкодавець ОСОБА_4 набув шляхом викупу квартири в ЖБК в 1992 році, що підтверджується відповідними довідками ЖБК і ним не оспорюється. Спадкодавець разом з родиною тривалий час мешкав у вказаній квартирі, володів та користувався нею, однак за життя не оформив своє право власності. Відсутність правоустановчого документу на квартиру та державної реєстрації права власності за померлим ОСОБА_4 не є підставою для відмови у визнанні даного нерухомого майна спадковим, оскільки на момент набуття права власності за діючим на той час законодавством, така реєстрація не потребувалась.

При цьому, частки подружжя в спільному майні є рівними, тобто кожному належить по 1/2 частині вказаного майна. У зв`язку з тим, що чоловік позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона немає можливості в позасудовому порядку оформити своє право власності на 1/2 частину спірної квартири як на частку в спільному сумісному майні подружжя та на 1/2 частину спірної квартири у порядку спадкування за законом після померлого чоловіка, тому її право підлягає захисту судом шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вказаної квартири як на частку в спільному сумісному майні подружжя та на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачка позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на 1/2 частину спірної квартири як на частку в спільному сумісному майні подружжя , так і на спадщину, яка залишилась після смерті її чоловіка, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно. Тому, виходячи з вимог справедливості та розумності, це право на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання за позивачкою права власності в спільному сумісному майні подружжя та на спадкове майно.

Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.58 Конституції України, ст.15, 16, 316, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268,1273,1274,1297 ЦК України, ст.16 Закону України «Про власність», ст. 60,61,70 СК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 15,16,76-82, 89, 211, 247, 258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_7 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Запоріжсталь-20», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа : Восьма Запорізька Державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як на частку в спільному сумісному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його постановлення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 01.11.2019 року.

Суддя С.А. Ширіна

30.10.2019