ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5354/19 Справа № 212/5536/18 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Євраз Суха Балка»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріаламиапеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогувід 25 березня 2019 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 29 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві у розмірі 160 000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтувала тим, що з 1994 по 22.11.1995 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем та працювала на шахті імені Фрунзе РУ Суха Балка, підсобною робочою, машиністом конвеєра, гардеробницею, прибиральницею.

Зазначила, що 17 липня 1995 року під час виконання трудових обов`язків із нею стався нещасний випадок в результаті якого вона отримала виробничу травму.

Наслідками нещасного випадку є: травматичне відсічення 1 пальця, перелам 2-я пястної кістки правої кісті, перелам основної фаланги 3 пальця правої кісті зі зміщенням уламків, металоостіосинтез 3 пальця.

За висновком МСЕК від 22.11.1995 року їй вперше було встановлено 80% втрати професійної працездатності у зв`язку з нещасним випадком та друга група інвалідності.

В подальшому висновками МСЕК від 04.12.1996 року та 01.11.2015 року встановлено 55% втрати працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом та третя група інвалідності.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я через нещасний випадок їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких вона зазнає впродовж багатьох років, в зв`язку з нещасним випадком змінилися її образ та якість життя.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб у розмірі 50 000,00 гривень (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень (сімсот чотири грн. 80 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача Ярошевський О.Т., просить змінити рішення суду та збільшити суму грошового відшкодування моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача до заявлених у позові вимог, оскільки вважає вочевидь заниженим, визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди.

Представник позивача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, оскільки суд в достатній мірі не врахував конкретні обставини справи, а саме відсоток втрати працездатності, ступінь тяжкості отриманої травми і пов`язані з каліцтвом моральні страждання позивачки, істотність вимушених змін у її житті, важкість стану здоров`я. Апелянт вказує, що ОСОБА_1 , працюючи у відповідача сумлінно та добросовісно виконувала свої професійні обов`язки, тоді як відповідач не вжив жодних заходів по забезпеченню нешкідливих та безпечних для здоров`я умов праці, внаслідок чого позивачка стала калікою та переносить фізичні і моральні страждання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.05.1994 року до 22.11.1995 року, часу звільнення на пенсію по інвалідності другої групи, перебувала у трудових відносинах із відповідачем та працювала на шахті імені Фрунзе, підсобною робочою, машиністом конвеєра, що підтверджується копією трудової книжки останньої. (а.с.7-11).

Згідно акту про нещасний випадок №44 від 27.07.1995 року, з позивачкою 17.07.1995 року о 14 годині 45 хвилин на шахті імені Фрунзе ОСОБА_3 , при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_1 отримала травму- травматичне відсічення 1 пальця, перелам 2-я пястної кістки правої кісті, перелам основної фаланги 3 пальця правої кісті зі зміщенням уламків, металоостіосинтез 3 пальця. Працівниками, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці зазначені: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.12-13)

Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 22.11.1995 року ОСОБА_1 при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 80%, друга група інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом, з датою переогляду 01.12.1996 року. Визначено потребу в оперативному лікуванні, побутовому догляді, санаторно курортному лікуванні. (а.с.14)

Відповідно до актів огляду у ЛТЕК від 04.12.1996, 06.12.2000, 30.09.2015 року ОСОБА_1 при повторних оглядах встановлена ступень втрати професійної працездатності 55%, третя група інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с. 15,16,17)

Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, визначення потреби у медичній та соціальній допомозі серії 12ААА №052184 від 10.10.2018 року, ОСОБА_1 при повторному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 55%, третя група інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом з 01.12.2018 року безстроково. Визначено потреби у додаткових видах допомоги (а.с.54).

Відповідно до виписних епікризів позивач ОСОБА_1 неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в медичних закладах у зв`язку з отриманою під час виконання трудових обов`язків травмою (а.с. 18-25).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , керувався статтею 440-1 ЦК УРСР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Правилами відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, суд встановив, що з 30.05.1994 по 22.11.1995 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із відповідачем і 17.07.1995 року о 14 годині 45 хвилин на шахті імені Фрунзе ОСОБА_6 Балка з нею стався нещасний випадок, в результаті, якого вона отримала трудове каліцтво.

Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно положень ст.12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати.

За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із нещасним випадком, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом першої інстанції, а, отже позивачеві заподіяна моральна шкода.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону в поєднанні зі ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 4173,00 грн.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачці моральної шкоди, суд врахував наявність у позивача втрати працездатності у зв`язку трудовим каліцтвом, наявність вини самої позивачки у настанні нещасного випадку, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2019 рік у 4173,00 грн., глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 50 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачці заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим нею на виробництві трудовим каліцтвом.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивачки та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, апеляційним переглядом встановлено, що позивачка отримала трудове каліцтво під час виконання нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача, при цьому, висновком МСЕК від 22.11.1995 року їй первинно було встановлено 80% втрати професійної працездатності та друга група інвалідності, в подальшому, висновками МСЕК від 04.12.1996, 06.12.2000 та 30.09.2015 було встановлено 55% втрати працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом та третя група інвалідності, що великий процент втрати професійної працездатності залишається незмінним протягом тривалого часу, а це в свою чергу свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивачки в подальшому.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача у нещасному випадку, а також наявність вини і самої позивачки, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань ОСОБА_1 , незворотність негативних наслідків, спричинених трудовим каліцтвом, ступінь втрати професійної працездатності -55% та встановлення третьої групи інвалідності, характер немайнових витрат вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити його з 50 000,00 грн. до 80 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивачаз 50 000 грн. до 80 000 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.5 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Рішення суду підлягає зміні, на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, в частині збільшення суми стягнутого з відповідача на користь держави судового збору відповідно до збільшеної суми моральної шкоди

З відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, з 704,80 грн. до 800 грн., що становить 1% від суми моральної шкоди, збільшеної судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, п.2 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 з 50 000 (п`ятдесяти тисяч) грн. до 80 000 (вісімдесяти тисяч) грн. та збільшивши розмір судового збору з 704, 80 грн. до 800 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: