ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 623/1283/19

Провадження № 22-ц/818/3052/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М.,

- Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 квітня 2019 року у складі судді Винниченко П.П.

у цивільній справі № 623/1283/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними,-

в с т а н о в и в :

01 квітня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними два договори підряду (без номерів), а саме - договір від 16.05.2016 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 і громадянкою ОСОБА_4 та договір від 16.05.2016 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 і громадянином ОСОБА_5 .

В обґрунтування позову посилається на те, що вказані договори на його думку є нікчемними, але саме на них посилається ФОП ОСОБА_3 , як на підставу своїх доводів та вимог при розгляді Господраським судом Харківської області справи за позовом ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення збитків за невиконання умов договору підряду, який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у квітні 2017 року.

Позивач стверджує, що звертаючись до суду з позовом про визнання договорів недійсними, заявляє про конкретний факт порушення його майнових прав та інтересів, а також про стійкий і беззаперечний юридичний інтерес у визнання вищевказаних договорів недійсними, адже зараз з нього у судовому порядку намагаються стягнути збитки, а головним доказом у цьому процесі є оспорювані ним договори.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 квітня 2019 року відмовлено у відкриті провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, яка постановлена з порушенням норм процесуального права у частині визначення юрисдикції справи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт зазначає, що постановлена ухвала перешкоджає йому у доступі до правосуддя. Суд першої інстанції не звернув увагу, що між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 взагалі відсутні будь-які як договірні так і не договірні правовідносини.

Стверджує, що він не є стороною оспорюваних договорів, а звертається до суду про визнання недійсними договорів, укладених між відповідачами, як заінтересована особа у порядку ч.3 ст. 215 ЦК України, адже договори прямо впливають на його права та законні інтереси, зокрема, як підприємця. Саме тому він звернувся до суду з використанням статусу фізичної особи-підприємця.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково встановив, що оспорювані договори підряду (без номеру) від 16.05.2016, що були укладені між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є господарськими зобов`язаннями.

Посилається на п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 №3 «Про деякі питання юрисдикцій загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» де міститься роз`яснення, що суду належить з урахуванням змісту договору та інших правовстановлюючих документів з`ясувати, з використанням якого правового статусу при укладенні договору діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа-підприємець, а також врахувати, які саме правовідносини між сторонами виникли.

Зазначає, що зі змісту оспорюваних договорів вбачається, що його сторонами є фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , тобто при укладенні оспорюваних договорів ОСОБА_3 використовував правовий статус підприємця, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не використовували правовий статус підприємця. Отже, оспорювані договори мають цивільно-правовий характер та не можуть потрапляти під визначення ч.1 ст. 173 ГК України, а відтак суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність розгляду позовної заяви у порядку господарського судочинства.

Відповідачі, не зважаючи на направлені їм у відповідності до ст.361 ЦПК України копії апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження, письмові пояснення на апеляційну скаргу не надали, в судові засідання не зявлялися, причину не повідомили.

Представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.за таких підстав.

Згідно статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Порядок і підстави плостановлення судових рішень щодо видкриття провадження у справі та вимоги щодо їх змісту передбачено ст.ст.185-187, 260 ЦПК України.

Згідно зазначних норм процесуального закону суддя перевіряє чи відноситься до відповідає вимогам ст.ст.175 і 177 ЦПК України подана позовна заява за формою і змістом, вживає заходи з метою усунення недоліків, перевіряє чи маються передбачені частиною 4 статті 185 підстави для повернення позовної заяви, а також перевіряє чи маються передбачені частиною 1 статті 186 ЦПК України підстави для відмови у відкритті провадження, а у разі відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження - відкриває провадження у справі у відповідності до вимог ст.187 ЦПК України.

Однією з підстав відмови у відкритті провадження у справі, згідно пінкту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, є встановлення судом на підставі аналізу змісту позовної заяви і долучених до неї письмових доказів (додатків) даних, які свідчать про те, що така справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 цієї статті, суд повинен розяснити заявнику, до якого суду віднесено розгляд справи.

Правильне визначення юрисдикції спору має важливе значення для практичної реалізації принципу доступу до правосуддя.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За будь-яких обставин ухвала суду, в тому числі і ухвала про відмову у відкритті провадження, відповідно до вимог статті 260 ЦПК України, має бути вмотивована, тобто містити висновки суду на підставі яких він вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочиснтва і що вона повинна розглядатися іншим, конкретоно зазначеної юрисдикції, судом.

Оскаржена ухвала суду зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.

Фактично ухвала складається з вступної, описової і резолютивної частини про відмову у відкритті провадження та розясненням позивачу права звернення до господарського суду.

В мотивувальні частині ухвали суду відсутні висновки про те, за якими саме ознаками ( за субєктним складом учасників, чи за предметом спору та характером спірних правовідносин, чи за їх сукупністю) суд визначив справу підвідомчою саме господарському суду і не зазначив підстави, за яких відхиляє викладені в позовній заявиі ОСОБА_1 доводи про юрисдикцію та підсудність справи саме цьому суду, як з характером спірних правовідносин так і за субєктним склоадом, зважуючи на ту обставину, що позов предявлено до відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які оспорені ним, ФОП ОСОБА_1 , договори укладали не як господарюючі субєкти, а як громадяни, фізичні особи.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд так і не вказав в ухвалі який з перелічених в частині 1 статті 20 Господарського процесуал ьного кодексу України шістнадцяти пунктів передбачає можливість розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до громадян, фізичних осіб ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , не звернув увагу на зміст позовоної заяви, в тому числі і щодо обгрунтування позивачам підстав звернення до суду з таким позовом.

Зазначені порушення норм процесулаьного права призвели до неправильного вирішення справи і, відповідно до п.1 ч.1 та частини 3 статті 375 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду.

Оскільки вирішення питань, передбачених ст.ст.185-187 ЦПК України відноситься до повноважень суду першої інстанції, то справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовженням розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Інші доводи апеляційної скарги колегія відхиляє, оскільки вони знаходяться позам межами вирішеного вказаного процесуального питання.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 379, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 квітня 2019 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді: О.М.Хорошевський

В.Б. Яцина