Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 328/391/16-ц

провадження № 61-9669св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М. Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальний заклад «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради, третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою Комунального закладу «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2016 року у складі колегії суддів: Каракуші К. В., Гончар М. С., Стрелець Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, який неодноразово уточнила в процесі розгляду справи та просила: поновити їй строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, поновити її на роботі у Комунальному закладі «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради (далі - КЗ «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР) на посаді вихователя та стягнути з КЗ «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 02 листопада 2015 року по день поновлення на роботі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона працювала в КЗ «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР на посаді вихователя з 01 вересня 2005 року. 28 серпня 2015 року адміністрацією закладу виданий наказ про попередження працівників про звільнення на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в тому числі і її. Згоди на звільнення у зв`язку з скороченням штату вона не давала. Наказом від 30 жовтня 2015 року № 314-к вона була звільнена із займаної посади 02 листопада 2015 року у зв`язку зі скороченням чисельності штату (пункт перший статті 40 КЗпП України). Порівняно з іншими вихователями та іншими працівниками, які залишилися працювати, вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, крім того має вищу педагогічну освіту за спеціальністю вчителя біології, стаж 10 років. Крім того, на її утриманні знаходяться четверо неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дітей вона виховує самостійно без їх батька, отримує аліменти в розмірі 1 000 грн. Інших доходів її сім`я не має. На її думку, вона мала переважне право на залишення на роботі, однак при звільненні керівництво закладу не взяло це до уваги, а тому її звільнено незаконно. У зв`язку з незаконним звільненням просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також просила поновити строк на звернення до суду з цим позовом посилаючись на те, що з питанням про поновлення її на роботі зверталася в листопаді 2015 року до Урядової гарячої лінії на що отримала відповідь. У січні 2016 року вона звернулася до суду, однак позовна заява була повернута у зв`язку з не усуненням її недоліків. З листопада 2015 року по лютий 2016 року вона знаходилася на лікарняному з дітьми, які постійно хворіють, а тому не змогла вчасно підготувати документи до суду.

КЗ «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР та ОСОБА_2 позов не визнали, пославшись на те, що керуючись Наказом Міністерства освіти і науки України від 05 грудня 2008 року № 1105 «Про затвердження Типових штатних нормативів спеціальних загальноосвітніх шкіл (шкіл-інтернатів) для дітей, які потребують корекції фізичного та (або) розумового розвитку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2008 року № 1250/15941 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин у липні 2015 року адміністрацією закладу було видано економічно обґрунтований наказ від 14 липня 2015 № 40/1 «Про скорочення чисельності штату КЗ «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР. У наказі вказано перелік посад та кількість працівників, які будуть виключені зі штатного розпису закладу. За три місяці до запланованого звільнення працівників, до виборного органу первинної профспілкової організації закладу направлене повідомлення від 14 липня 2015 року № 183-2/01-21 про видання вищезазначеного наказу, що стало офіційною інформацією про початок проведення спільних консультацій відповідно до статті 49-4 КЗпП України. Продовж 30 днів адміністрація закладу проводила консультації з профспілкою про заходи щодо запобігання звільненню чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Під час консультацій визначено кількість і категорії працівників, які будуть попереджені про майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності штату закладу, а також інші спільні заходи. Після завершення вищезазначених консультацій і переговорів соціальні партнери визначилися з конкретними прізвищами вивільнюваних працівників, куди ввійшло і прізвище позивача ОСОБА_1 як такої, що має низьку продуктивність праці та якій у лютому 2015 року було оголошено чергову догану за порушення трудової дисципліни та має нижчу кваліфікацію на відмінну від інших педпрацівників закладу. На підставі чого, відповідно до статті 49-2 КЗпП України, адміністрацією закладу видано наказ від 28 серпня 2015 № 47 «Про попередження працівників щодо звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України», який офіційно доведений до відома працівників під підпис 28 серпня 2015 року на загальних зборах педагогічного колективу, де ОСОБА_1 також була присутня, та поставила власний підпис. Одночасно з попередженням працівників до Токмацького міськрайонного центру зайнятості направлене відповідне спеціальне повідомлення про можливе звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. 15 жовтня 2015 року адміністрація закладу надала профспілці обґрунтоване подання для отримання згоди звільнення працівників - членів профспілки на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, на що отримала згоду від профспілки закладу на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. 02 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнена із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності штату за пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги згідно з чинним законодавством України на підставі наказу від 30 жовтня 2015 року № 314-к «Про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням чисельності штату». Вважають, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо її незаконного звільнення є необґрунтованими.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Токмацький районний суд Запорізької області рішенням від 16 лютого 2016 року у складі судді Петренко Л. В.позов задовольнив частково. Поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що ОСОБА_1 з об`єктивних обставин, які від неї не залежали, вчасно не звернулася до суду з вказаним позовом, тому її вимоги в частині поновлення строку на звернення до суду є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог. Рішення місцевого суду в частині поновлення строку звернення до суду в апеляційному порядку не оскаржувалося, тому згідно з частиною першою статті 303 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 рокув редакції, чинній на час постановлення оскаржуваного рішення, апеляційним судом не перевірялося.

Апеляційний суд Запорізької області рішенням від 05 травня 2016 року рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року в оскаржуваній частині скасував та ухвалив нове рішення наступного змісту. Позов задовольнив. Поновив ОСОБА_1 на посаді вихователя КЗ «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР. Стягнув з КЗ «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6130,81 грн без урахування обов`язкових платежів та податків. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Мотивував судове рішення апеляційний суд тим, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин частину третю статті 184 КЗпП України, яка забороняє звільнення одинокої матері при наявності у неї дитини віком до чотирнадцяти років, окрім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації та необґрунтовано піддав критиці припис Державної служби України з питань праці від 02 листопада 2015 року № 08-29-021/007-005 яким встановлено, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням переважного права на залишення на роботі при вивільненні у зв`язку із скороченням, оскільки на її утриманні знаходиться четверо неповнолітніх дітей.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У травні 2016 року КЗ «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОРподав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2016 рокузалишити рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд застосовуючи до спірних правовідносин частину третю статті 184 КЗпП України не в повній мірі дослідив обставини справи та не витребував у ОСОБА_1 документів, які підтверджують її статус одинокої матері, при цьому керувався лише наданим нею свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 07 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 лютого 2018 року справу № 328/391/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що ОСОБА_1 наказом від 01 вересня 2005 року № 130 була прийнята на посаду вихователя Молочанської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату для дітей-сиріт.

Згідно з рішенням Запорізької обласної ради від 29 жовтня 2009 року № 21 Молочанську спеціальну загальноосвітню школу-інтернат для дітей-сиріт і дітей, які залишились без піклування батьків перейменовано в КЗ «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» яка є юридичною особою.

14 липня 2015 року адміністрацією закладу було видано наказ № 40/1 «Про скорочення чисельності штату КЗ «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР згідно з яким прийнято рішення внести зміни до штатного розпису, провести скорочення чисельності штату з 01 листопада 2015 року в кількості 16 штатних одиниць, а саме: вчителів (6 одиниць), вихователів (10 одиниць) та повідомити профспілковий комітет про скорочення чисельності штату в кількості 16 одиниць.

Тобто у відповідача відбулося скорочення штату працівників, а саме скорочено 16 штатних одиниць, з яких 6 посад вчителів та 10 посад вихователів, на що була отримана згода профспілкового комітету від 21 липня 2015 року.

26 серпня 2015 року на засіданні робочої комісії по здійсненню контролю за виконанням колективного договору на 2015-2017 роки було погоджено кандидатури педагогічних працівників, які підлягають попередженню про звільнення з посад згідно з наказом від 14 липня 2015 року № 40/1, до числа яких була включена вихователь ОСОБА_1 .

28 серпня 2015 року ОСОБА_1 була попереджена про майбутнє звільнення з 01 листопада 2015 року.

23 жовтня 2015 року отримана згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору з вихователем ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Наказом від 30 жовтня 2015 року № 314-к ОСОБА_1 з 02 листопада 2015 року звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності штату з виплатою вихідної допомоги згідно чинного законодавства України.

ОСОБА_1 є одинокою матір`ю чотирьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13 січня 2009 року. Батько дітей ОСОБА_8 разом з дітьми не проживає.

Згідно з приписом Державної служби України з питань праці від 02 листопада 2015 року №08-29-021/007-005 звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням переважного права на залишення на роботі при вивільненні у зв`язку із скороченням, оскільки на її утриманні знаходиться четверо неповнолітніх дітей.

Згідно з довідкою від 04 травня 2016 року № 132/01-21 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складала 3480,31 грн, а середньоденна заробітна плата - 133,86 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 42 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Частиною третьою статті 184 КЗпП України визначено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», статті 2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», статті 6 Сімейного Кодексу України дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно із законом, застосованого до неї, вона не набуває прав повнолітньої особи раніше.

Аналіз статей 18-1-18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» дає підстави для висновку, що одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умови, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).

Такого ж висновку дає тлумачення пункту 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки», за змістом якого одинока матір - особа яка виховує дитину без батька.

Пред`являючи позов і даючи пояснення в ході розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є матір`ю чотирьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13 січня 2009 року. Батько дітей ОСОБА_8 разом з дітьми не проживає.

Отже, позивач є одинока матір, оскільки виховує дітей віком до 14 років, а тому підпадає під гарантії трудових прав визначені частиною третьою статті 184 КЗпП України.

Судами попередніх інстанцій також установлено, що згідно з приписом Державної служби України з питань праці від 02 листопада 2015 року № 08-29-021/007-005 звільнення ОСОБА_1 мало місце з порушенням переважного права на залишення на роботі при вивільненні у зв`язку із скороченням, оскільки на її утриманні знаходиться четверо неповнолітніх дітей.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог трудового законодавства та порушує її права, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не в повній мірі дослідив обставини справи та не витребував у ОСОБА_1 документів, які підтверджують її статус одинокої матері, фактично зводяться до помилкового тлумачення визначення цього статусу та до необхідності переоцінки досліджених апеляційним судом доказів, які він вважав достатніми для задоволення позову, що в силу статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального закладу «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради залишити без задоволення.

РішенняАпеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун В. П. Курило