ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2501/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/866/19

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

скаржник ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження старший державний виконавець Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошна Л.І.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошної Л.І.,

місце ухвалення судового рішення - м. Прилуки,

час проголошення ухвали суду 09 год. 44 хв.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії посадової особи органу ДВС, в якій просила зобов`язати старшого державного виконавця Молошну Л.І. виконати вимоги ст.ст. 57, 75 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, провести повторну оцінку автомобіля Volkswagen transporter д.н.з. НОМЕР_1 та накласти на ОСОБА_2 штраф у подвійному розмірі за невиконання рішення суду.

У мотивування заявлених вимог зазначила, що у Прилуцькому МР ВДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 68768,02 грн компенсації за переотриману частку у спільному майні подружжя та 672,4 грн в рахунок часткового відшкодування понесених витрат на правову допомогу. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем здійснено оцінку арештованого майна боржника - транспортного засобу для його подальшої реалізації, проте останній рішення суду не виконує та умисно переховує майно, за що приписами ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачена відповідальність у виді штрафу. Результати оцінки арештованого майна дійсні лише протягом шести місяців, після чого оцінка проводиться повторно. Всупереч цьому державний виконавець жодних дій щодо проведення повторної оцінки автомобіля не проводить, у зв`язку з чим вона звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою від 15 травня 2019 року Прилуцький міськрайонний суд у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зазначені нею у скарзі на дії державного виконавця вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, розглядаючи справу по суті, залишив поза своєю увагою злісне невиконання боржником рішення суду, який не з`являється на виклики державного виконавця та переховує автомобіль Volkswagen transporter д.н.з. НОМЕР_1 , чим унеможливлює продаж транспортного засобу. На підтвердження протиправних дій ОСОБА_2 18 вересня 2018 року заведено кримінальне провадження за ст. 388 ч. 1 КК України, і підозра вже вручена боржнику.

Скаржник указує, що відповідно до приписів ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець повинна притягнути боржника до відповідальності (накладення штрафу у подвійному розмірі), проте зазначених передбачених законом дій з незрозумілих причин не проводила.

Наголошує на тому, що державним виконавцем не дотримано і вимог п. 6 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо проведення повторної оцінки арештованого майна боржника, що унеможливлює передачу транспортного засобу на його реалізацію через фірму «Сетам».

У наданому відзиві старший державний виконавець Молошна Л.І., посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, вважає, що скарга ОСОБА_1 на дії посадової особи органу ДВС необґрунтована і не може бути задоволена. Доводи відзиву зводяться до того, що державним виконавцем вжито всіх передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника, оголошено розшук транспортного засобу, проведено опис та арешт автомобіля, який передано на зберігання боржнику, та призначено СОД для визначення вартості описаного майна, яка у подальшому і була визначена.

Суб`єкт оскарження зазначає, що автомобіль Volkswagen transporter д.н.з. НОМЕР_1 за встановленим місцем зберігання відсутній та з 16 жовтня 2018 року по даний час перебуває у розшуку, у зв`язку з чим повторна оцінка майна є недоречною та буде проведена після виявлення транспортного засобу органами поліції.

Звертає увагу на ту обставину, що накладення штрафу за невиконання боржником рішення майнового характеру положеннями ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено. У той же час, відповідно до ч. 6 ст. 56 та ч. 2 ст. 76 Закону до органів прокуратури було направлено повідомлення стосовно ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши скаржницю, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні скарги, враховуюче наступне.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем в ході примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 69440,42 грн боргу вжито необхідні заходи з примусового виконання рішення суду, проте, враховуючи наявність в діях боржника ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, а саме, невиконання рішення суду та приховування арештованого майна, про що внесено відомості до ЄРДР, державний виконавець позбавлений можливості провести повторну оцінку арештованого транспортного засобу.

Суд зазначив, що ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено відповідальність, а саме, накладення штрафу на боржника за невиконання рішення, що зобов`язує його вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі, проте рішення суду, яке повинен виконати ОСОБА_2 , носить майновий характер, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця накласти штраф на боржника за невиконання судового рішення.

Однак апеляційний суд вважає помилковими викладені судом першої інстанції мотиви для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 04 червня 2018 року старшим державним виконавцем Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56489458 за виконавчим листом № 2/742/811/17, виданим 23 квітня 2018 року Прилуцьким міськрайонним судом, на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 68768,02 грн компенсації за переотриману частку у спільному майні подружжя та 672,4 грн в рахунок часткового відшкодування понесених останньою витрат на правову допомогу (а.с. 6).

ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії державного виконавця органу ДВС, в якій просила зобов`язати старшого державного виконавця Молошну Л.І. виконати вимоги ст.ст. 57, 75 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, провести повторну оцінку автомобіля Volkswagen transporter д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі за невиконання рішення суду.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Указана норма передбачає імперативно участь усіх трьох сторін виконавчого провадження у розгляді скарги на дії державного виконавця або органу державної виконавчої служби.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 , який є боржником у виконавчому провадженні, учасником справи зазначений не був. Як свідчить журнал судового засідання, під час розгляду справи судом першої інстанції указана особа до участі у справі процесуально жодним чином залучена не була і відповідно скаргу ОСОБА_1 не отримувала, пояснень з приводу предмету спору не надавала, про існування даного судового провадження не обізнана. У той же час, визначення процесуального становища боржника та залучення його до участі у справі на стадії апеляційного розгляду діючим законодавством не передбачено, а вирішення скарги безпосередньо зачіпає права боржника, оскільки ОСОБА_1 просить накласти на нього штраф за невиконання судового рішення, а арештоване майно ОСОБА_2 в рамках виконання судового рішення підлягає реалізації.

Таким чином, за відсутності участі у вирішенні даного спору однієї із сторін виконавчого провадження, апеляційний суд вважає недоцільним та передчасним надання правової оцінки правовідносинам, які виникли, оскільки указане автоматично призведе до вирішення питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі.

За положеннями п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни судового рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця органу ДВС, при цьому навів невірні мотиви для такої відмови, а отже ухвалу суду, у відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2019 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні скарги.

В іншій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2019 року.

Головуючий: Судді: