Провадження № 2/127/2008/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Антонюка В.В.

за участі секретарі Гончаруку І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування та зобов`язання укладення договору найму на житлове приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернуласьКогут О.П. з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування та зобов`язання укладення договору найму на житлове приміщення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.05.2018 року на підставі листа виконавчого комітету Вінницької міської ради, міським комунальним підприємством «ЖЕК-12» позивача вселено до квартири АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного листа та заяви позивача, МКП «УК Житло-Гарант» було відкрито на ім`я позивача особовий рахунок № НОМЕР_1 та укладено договора з постачальними організаціями.

Позивач зазначає, що на сьогоднішній день вона проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

МКП «УК Житло-Гарант» та іншими постачальниками організаціями по особовому рахунку за користування та споживання послуг, позивачу нараховують платежі, які вона сплачує добросовісно та вчасно, заборгованості не має.

Крім того позивач зазначає, що нею сплачений борг у розмірі 7 762,76 грн., який виник до її вселення в дану квартиру.

З огляду на вказані обставини, позивач зверталась до ВК ВМР з проханням укласти з нею договір найму на спірну квартиру, однак листом від 20.05.2019 року їй повідомлено про відсутність можливості укладення даного договору, що позбавляє її можливості оформити право власності на займане житло, тобто приватизувати його, оскільки вона не зареєстрована у ньому, а у відповідних органів відсутні правові підставі провести реєстрацію її місця проживання так як її вселення відбулося на підставі листа, а ордер на вселення в спірне приміщення та договір найму житла відсутні, що стало підставою для звернення позивачем з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, за обставин викладених в позовні заяві. Судові витрати просила залишити за нею.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо прийняття рішення по даній справі поклався на думку суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що відповідно до листа Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22.05.2018 №01-00-006-22725 з метою запобігання самовільного вселення в квартиру за адресою буд. АДРЕСА_2 доручено Начальнику МКП ЖЕК-12 ОСОБА_2 забезпечити вселення ОСОБА_1 в дану квартиру.(а. с. 9)

Як вбачається із листа Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради від 20.05.2019 №К01.43847/01.20 ОСОБА_1 повідомлено, що у зв`язку із відсутністю у неї ордеру на зайняття квартири АДРЕСА_1 на підставі чого у Виконкому міської ради немає правових підстав щодо укладення з нею договору найму жилого приміщення.(а.с. 10)

Згідно копії особового рахунку № НОМЕР_1 виданого УК «Житло-Гарант» квартиронаймачем є ОСОБА_1 , що проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 .(а. с. 11)

Відповідно до акту від 11.05.2019 складеного комісією в складі майстрів МКП «УК «Житло-Гарант» встановлено, що особа ОСОБА_1 фактично проживає в кв. АДРЕСА_1 . (а. с. 12)

Угодою про порядок розрахунків та ведення обліку спожитої гарячої води від 15.08.2018 погоджено надання послуг з водопостачання гарячої води між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в особі генерального директора ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .(а. с. 13)

30.07.2018 укладено договір приєднання про надання послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення між КП «Вінницяоблводоканал» та ОСОБА_1 і відкрито останній особовий рахунок № НОМЕР_2 за яким здійснюється надання послуг та оплата за надані послуги. (а. с. 14-17)

Договором приєднання №12007504 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 30.07.2018 року укладеним між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та ОСОБА_1 підтверджується надання останній послуг з постачання теплоенергії та гарячого води за адресою АДРЕСА_2 . (а. с. 18-21)

01.10.2018 року між КУП «ЕкоВін» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів. (а. с. 22)

Як вбачається з договору №130230305 про користування електричною енергією укладеного між ПАТ «Вінницяобленерго» в особі директора СО «Вінницькі електричні мережі» та ОСОБА_1 останній надаються послуги з надання електричної енергії за адресою АДРЕСА_2 . (а. с. 23-26)

Відповідно до копії рахунку за надані житлово-комунальні та інші послуги виданого за адресою АДРЕСА_2 станом на 01.06.2018 сума заборгованості складає 7762,76 грн., яку згідно копії квитанції №445097 від 05.07.2018 було сплачено ОСОБА_1 (а. с. 27-29)

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Статтею 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбаченому законом.

Виходячи з положень про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Виходячи зізмісту норм ст. ст.1,6,9,61 ЖК України,ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбаченіст. 64 ЖК Україниправа користування цим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що спірне житлове приміщення є постійним місцем проживання позивача.

Такими, що самоуправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися в нього самовільно без будь-яких підстав або незважаючи на заборону про вселення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач вселився до спірного житлового приміщення правомірно, тобто не самовільно.

Оскільки, позивач вселилась в спірне житло та проживає в ньому правомірно, тобто не самоуправно, що було встановлено судом, на думку суду є достатні підстави для визнання за позивачем права на користування займаним жилим приміщенням.

В той же час, вимога позивача про зобов`язання відповідача укласти договір найму не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що зобов`язання відповідача у спосіб, визначений позивачем до вчинення дій укласти із ним договір найму, порушує положення ст. 19 ЦПК України, оскільки суд не вправі перебирати на себе повноваження іншого органу.

Так, відповідно до положень вказаної статті 19Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань цивільного судочинства.

Крім того,відповідно доположень ст.61ЖК України договір найму жилого приміщення укладається у письмовій формі між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Між тим, особливістю житлових відносин, що виникли між сторонами, є те, що договір найму житлового приміщення в державному і комунальному житловому фонді укладається на основі Типового договору найму жилого приміщення, який затверджений Кабінетом Міністрів України.

Тому,суд звертаєувагу нате,що відповіднодо абз.2ч.3ст.6ЦК Українисторони вдоговорі неможуть відступитивід положеньактів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Обов`язковість для сторін положень актів законодавства, що випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами, означає, що у такому разі йдеться про імперативні норми, передбачені законодавством. Як відомо, імперативна норма встановлює правила, які не можуть бути змінені сторонами в договорі.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини».

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людиниі основоположних свобод.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно доч.1і ч.2ст.77ЦПК Україниналежними єдокази,які містятьінформацію щодопредмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст.83ЦПК України сторонита іншіучасники справиподають доказиу справібезпосередньо досуду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно доч.2і ч.3ст.12ЦПК Україниучасники справимають рівніправа щодоздійснення всіхпроцесуальних правта обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зп.2,п.4,п.6, п.7ч.2ст.43ЦПК Україниучасники справизобов`язані: сприятисвоєчасному,всебічному,повному таоб`єктивному встановленнювсіх обставинсправи; подаватиусі наявніу нихдокази впорядку тастроки,встановлені закономабо судом,не приховуватидокази; виконуватипроцесуальні діїу встановленізаконом абосудом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, заслухавши пояснення, надані позивачем та його представником в судовому засіданні, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за ним права користування квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Виконавчого комітету Вінницької міської ради укласти із позивачем договір найму квартири по АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 слід відмовити, оскільки такі вимоги є необгунтованими.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом прийнято до уваги клопотання представника позивача про залишення за позивачем судових витрат, заявлене в підготовчому засіданні. Таким чином, судовий збір в сумі 1536,80 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом, слід залишити за позивачем.

На підставі вище викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.11, 15,16,29 ЦК України, ст.ст.1,6,9, 15, 61, 64 ЖК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-83, 89, 133, 229, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати заКогут ОСОБА_4 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Виконавчого комітету Вінницької міської ради укласти договір найму квартири АДРЕСА_1 із ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_3 місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Виконавчий комітет Вінницької міської ради, місцезнаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59.

Повний текст рішення виготовлено08.07.2019.

Суддя: