Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 199/4810/17

провадження №61-12201св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за первісним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - Орган опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної в місті Дніпро ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року в складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визначити місце проживання їх сина ОСОБА_3 , 2014 року народження, разом з нею.

В обґрунтування позову зазначала, що 2013 по 2015 рік перебувала sз ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, у яких народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитинивона повністю займалася її вихованням та матеріальним забезпеченням та не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, але скориставшись цим відповідач викрав сина та приховував його місце знаходження. На теперішній час сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Вважає, що перебування сина в сім`ї відповідача негативно впливає на його виховання тастан здоров`я. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд позов задовольнити.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просив визначити місце проживання їх малолітнього сина ОСОБА_3 разом з ним.

Позов обґрунтовувала тим, що у квітні 2016 року до нього звернулася ОСОБА_1 із пропозицією забрати на утримання сина, посилаючись на те, що умови її життя не відповідають інтересам дитини та вона не має можливості забезпечити їй належний догляд і виховання. Після чого ОСОБА_1 сама привезла сина до нього та з квітня 2016 року він знаходиться під постійним наглядом відповідача та на його утриманні. Дитина проживає разом з ним та його дружиною, ОСОБА_5 , їйстворенні всі умови для розвитку, відпочинку та навчання. Син ОСОБА_3 має проблеми зі здоров'ям та тривалий час після народження знаходився на стаціонарному лікуванні під наглядом лікарів. ОСОБА_1 з квітня 2016 року не цікавилась станом здоров`я дитини, не зверталась до дошкільного закладу, який відвідує син, будь-якої участі у вихованні та розвитку дитини не брала.У зв`язку з наведеним, ОСОБА_2 просив його позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Незважаючи на принцип 6 Декларації прав дитини, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, суд при ухваленні рішення надав перевагу частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року та керувався цією нормою, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази вказують на те, що проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 якнайкраще буде відповідати інтересам дитини, оскільки забезпечить її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Суд критично віднісся до висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки останній посилався на вік дитини, її стан здоров`я та на психолого-емоційні зв`язки матері з дитиною, які склалися між ними ще за час розвитку до народження дитини, проте не надав оцінку стійкому психологічно-емоційному зв`язку дитини з батьком та його дружиною і втраті такого зв`язку між ОСОБА_1 і дитиною на теперішній час.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір'ю ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд виходив з того, що мати не може бути позбавлена права на спілкування зі своєю дитиною, незалежно від того, які відносини склалися між батьками дитини. Дитина має законне право знати хто є її рідною матір`ю, а також має право на спілкування з нею.

Встановлено, що позивач протягом останніх трьох років не має можливості спілкуватися з дитиною, тому керуючись висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради № 4/4-566 від 24 квітня 2018 року, апеляційний суд дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , що відповідає в першу чергу інтересам дитини.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року та залишити в силі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом помилково не враховано психологічний висновок, у якому встановлено, що потреби дитини, її розвиток забезпечені у повному обсязі у родині батька. У порушення частини другої статті 161 СК України апеляційним судом належним чином не досліджено докази, надані позивачем, на підтвердження свого доходу, та не враховано, що на підставі вказаних доказів неможливо зробити висновок про його рівень та стабільність.

Висновки суду про те, що він викрав у матері дитину, не підтверджені жодним належними доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, яким керувався апеляційний суд при ухваленні оскаржуваного рішення, зроблений без ретельного дослідження усіх обставин, без урахування висновків психолога та факту прихильності дитини до батька.

Апеляційний суд жодного разу належним чином не повідомив його про дату і час призначених у справі засідань за адресою місця його проживання, ним не було отримано апеляційну скаргу, тому він був позбавлений можливості подати відзив на апеляційну скаргу та докази на спростування доводів ОСОБА_1 . Під час розгляду справи в суді першої інстанції він доводив до відома суду про зміну свого місця проживання та надав докази на підтвердження вказаної обставини.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

06 серпня 2019 року справа № 199/4810/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року зупинено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2013 по 2015 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення фактичних шлюбних відносин син проживав з позивачем в кімнаті АДРЕСА_1 , яка займалась його вихованням, розвитком та оздоровленням. Дані обставини встановлені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року уцивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з батьком, яким у задоволенні позову відмовлено.

З 16 квітня 2016 року дитина проживає з батькомта його дружиною ОСОБА_5 , що визнано сторонами у справі.

ОСОБА_1 з 08 грудня 2017 року є фізичною особою-підприємцем, однак нею не надано відомості про її доходи. На час розгляду справи проживала в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зі співмешканцем. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 07 грудня 2017 року, складеного Службою у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, у квартирі для дитини є окрема кімната, ліжко, іграшки. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови.

ОСОБА_2 працює бляхарем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 (далі - ФОП ОСОБА_9 ) з 10 лютого 2015 року та його заробітна плата за період з грудня 2017 року по травень 2018 року складає 56 000, 00 грн, за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується довідкою №31/05-01 та характеристикою №31/05-02, наданими ФОП ОСОБА_9 31 травня 2018 року. На час розгляду справи в суді першої інстанції проживав разом з дружиною ОСОБА_10 та сином ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_4 , ј частина якої належить йому на праві власності відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 29 серпня 2018 року, складеного Службою у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпрі ради, для проживання дитини створені всі належні умови, у дитини є окрема кімната, місце для відпочинку, іграшки за віком.

Суди встановили, що з квітня 2016 року по липень 2017 року ОСОБА_1 з дитиною не бачилась та не спілкувалась, участі в її вихованні, розвитку та утриманні не приймала.

Відповідно до психологічного висновку Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради виявлено, що психоемоційний стан ОСОБА_3 позитивно забарвлений. З батьком встановлений дуже тісний емоційний контакт (прив`язанність). Між членами родини позитивні стосунки, потреби дитини всебічно задовольняються. Своєю справжньою матір`ю він вважає ОСОБА_11 , дружину відповідача, а позивача сприймає як жінку, яку треба називати «мама». Дитина проживає в стабільних, комфортних та безпечних умовах і гармонійно розвивається.

Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 24 квітня 2018 року № 4/4-566 комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направлення справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України ).

Особи, які беруть участь у справі, згідно зі статтею 43 ЦПК України мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року відкрито ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року справу призначено до розгляду на 16 квітня 2019 року з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

На а. с. 208 міститься копія повістки про виклик до суду на 12 год. 10 хв. 16 квітня 2019 року на ім'я ОСОБА_2. за адресою: АДРЕСА_5 .

Однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Вказана адреса була зазначена ним як адреса місця реєстрації у зустрічній позовній заяві.

Відомості про належне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи апеляційним судом 16 квітня 2019 року в матеріалах справи відсутні.

Судове засідання, призначене 16 квітня 2019 року, було відкладене на 23 травня 2019 року для виклику сторін у справі.

Як вбачається зі змісту журналу судового засідання від 16 квітня 2019 року, в ньому були присутні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 .

З матеріалів справи вбачається, що повістка про виклик ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 23 травня 2019 року, була також направлена за адресою: АДРЕСА_5 . Також ОСОБА_2 був повідомлений про дату і час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Разом з тим, оскільки у розпорядженні апеляційного суду були належні та допустимі докази на підтвердження відомостей про місце проживання ОСОБА_2 , його виклик в судове засідання, призначене на 23 травня 2019 року, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України є безпідставним. Судом не було вжито усіх необхідних заходів для повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи за наявними в матеріалах справи адресами.

Відтак, на станом на день ухвалення оскаржуваної постанови у суду були відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Таким чином, суд апеляційної інстанції порушив право ОСОБА_2 знати про час і місце розгляду справи та ухвалив рішення не повідомивши його про дату судового засідання, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини третьої, частиною четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

На підставі наведених обставин розгляду справи судом апеляційної інстанції Верховний Суд дійшов висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов