Єдиний унікальний номер 227/3869/18 Номер провадження 22-ц/804/1664/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.

суддів Мальованого Ю.М., Тимченко О.О.

за участю:

секретаря судового засідання Cергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 227/3869/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця", про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2019 року у складі судді Любчик В.М., -

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі ПАТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначав, що з 06 лютого 1985 року працював у локомотивному депо Іловайськ Державного підприємства "Донецька залізниця". У зв`язку з реорганізацією Державного підприємства "Донецька залізниця" ним з 16 липня 2016 року продовжено трудові відносини з ПАТ "Укрзалізниця" у виробничому підрозділі "Ясинуватське локомотивне депо" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця". Наказом № 986/ДН-ОС від 29.05.2017 року він звільнений з 30 травня 2017 року за власним бажанням.

Посилаючись на те, що при звільненні відповідач розрахунок з ним не провів, просив стягнути з ПАТ "Укрзалізниця" на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 83 970,47 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 9 396,86 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 травня 2017 року по день ухвалення рішення (а.с. 1 - 3).

20 лютого 2019 року позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив виключити з позовних вимог вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 123).

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду (а.с. 129).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 81 267,42 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 9 396,86 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 906,61 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 147 - 149).

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ "Укрзалізниця" в апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато проведення на території України антитерористичної операції.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р та від 02.12.2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, а також на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та які розташовані на лінії зіткнення. До цих населених пунктів віднесено і місто Ясинувата, де знаходився виробничий підрозділ, в якому працював позивач.

Згідно з Науково-правовим висновком Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до: трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" і "Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини АТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків, зокрема, у несвоєчасному розрахунку.

У зв`язку з відсутністю вини AT "Укрзалізниця" не визнає рішення суду про компенсацію позивачу ОСОБА_1 втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Зазначає, що за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів, яка ним отримана 27 липня 2017 року у сумі 2 703,05 грн. у касі структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" м. Лиман Донецької області.

З 16 березня 2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу "Ясинуватське локомотивне депо" до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" у м. Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати. На підконтрольній Україні території відсутня первинна документація або доступ до неї, тому відсутня можливість підтвердити, спростувати або надати інформацію щодо ОСОБА_1 за період з 16 березня 2017 року по день звільнення, а саме: табелі обліку робочого часу, помісячний розрахунок заробітної плати, довідку-розрахунок невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення та розмір компенсації за невикористані дні відпустки, довідку про наявність та розмір інших грошових виплат.

Наказ про припинення трудового договору надавався працівником відділу кадрів виробничого підрозділу "Ясинуватське локомотивне депо" на непідконтрольній Україні території, підтвердити або спростувати кількість днів компенсації відповідач не має можливості, оскільки на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація або доступ до неї.

Середньоденна заробітна плата зазначена у позовній заяві - 353,42 грн. потребує пояснення, а саме: з 20 березня 2017 року на усіх виробничих підрозділах, які розташовані на непідконтрольній Україні території, встановлено простій (наказ від 17.03.2017 року № 236/ДНД). Тобто заробітна плата за квітень 2017 року при розрахунку середнього заробітку не враховується. У зв`язку із відсутністю первинної документації з 16 березня 2017 року на підконтрольній Україні території відповідач може надати лише приблизний середньоденний та середньомісячний заробіток, який має застосовується відповідно до абзаців 3, 4 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати приблизна середньоденна заробітна плата за умови, що звільнення відбулося у травні 2017 року, складає 329,00 грн., середньомісячна - 7 755,00 грн.

Крім того, відповідач посилається на те, що відповідно до п.п. 163.1.1 п. 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого, зокрема, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Кодексу) та інші доходи, крім зазначених у статті 165 Кодексу (п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Кодексу).

При цьому п.п. 14.1.48 п.14.1 статті 14 Кодексу встановлено, що заробітна плата це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Згідно із п.п. 168.1.1 п. 168.1 статті 168 Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Кодексу. З 1 січня 2016 року ставка податку становить 18 відсотків (п. 167.1 ст. 167 Кодексу).

Відповідно до п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу. Ставка військового збору складає 1,5 відсотки об`єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу (п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 Кодексу (п.п. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Тобто, суми стягнень на користь позивача включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на загальних підставах (а.с. 192 - 194).

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 червня 2019 року (а.с. 199 - 202).

Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача був повідомлений шляхом розміщення 14 червня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 205).

Копія апеляційної скарги відповідача позивачем ОСОБА_1 . отримана за адресою, зазначеною ним у позовній заяві, 21 червня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 212).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем ОСОБА_1 на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду 03 липня 2019 року сторони не з`явилися; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи 03 липня 2019 року повідомлений відповідно до частини першої статті 11 Закону України від 12.08.2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 21 червня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали суду про призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 209).

Представник позивача - адвокат Лаврищев В.В., який діє на підставі ордера серії АН №1000658 від 10.06.2016 року (а.с. 218), 02 липня 2019 року надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, в якій також просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2019 року - без змін (а.с. 217).

Відповідач судову повістку - повідомлення про розгляд справи 03 липня 2019 року отримав 26 червня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 223).

Відповідач причини неявки представника у судове засідання не повідомив і відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України вважається, що представник відповідача не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ "Укрзалізниця" підлягає задоволенню частково, а рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 06 лютого 1985 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством "Донецька залізниця", з 09 листопада 2007 року працював машиністом-інструктором локомотивних бригад цеху експлуатації локомотивного депо Іловайськ.

Згідно записів у трудовій книжці позивача:

- 01.05.2013 року на підставі наказу № 57/ОС від 26.04.2013 року виробничий персонал реорганізованого локомотивного депо Іловайськ ДП "Донецька залізниця" перепідпорядкований до оборотного локомотивного депо Іловайськ приєднаного до основного локомотивного депо Ясинувата-Західне ДП "Донецька залізниця";

- 18.07.2016 року відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2012 року № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Державне підприємство "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця";

- 18.07.2016 року згідно наказу ПАТ "Укрзалізниця" № 303 від 15.04.2016 року Локомотивне депо Ясинувата-Західне ДП "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ "Ясинуватське локомотивне депо" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця";

- 30.05.2017 року позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років, стаття 38 КЗпП України (а.с. 7 - 10).

Згідно наказу (розпорядження) № 986/ДН-ОС від 29.05.2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади машиніста-інструктора локомотивних бригад ВП "Ясинуватське локомотивне депо" СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років, він має право на компенсацію за 10 днів невикористаної відпустки та одноразову грошову допомогу в розмірі шести середньомісячних заробітних плат (а.с. 11).

Згідно копії довідки про доходи від 21.08.2017 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , загальна сума нарахованого доходу за період з березня 2017 року по травень 2017 року складає 104 558,94 грн. Заробітна плата нарахована, але не виплачена (а.с. 12).

Згідно копій розрахунків заробітної плати за березень 2017 року - сума до виплати 7 882,81 грн., за квітень 2017 року - сума до виплати 3920,61 грн., за травень 2017 року - сума до виплати 72 167,05 грн. (а.с. 15, а.с. 16, а.с. 17).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідач не провів з ним розрахунок у строки, встановлені частиною 1 статті 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства ні при звільненні, ні на час розгляду справи судом. Надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі відповідачем не спростовані. Сума заборгованості по заробітній платі станом на 30.05.2017 року становила 83 970,47 грн. Оскільки 27.07.2017 року відповідач виплатив позивачу заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 2 703,05 грн. через касу у м. Лиман Донецької області, стягненню з відповідача підлягає заборгованість у сумі 81 267,42 грн. При цьому суд визначає зазначену суму без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів є обов`язком роботодавця та працівника. Відсутність первинних документів не позбавляє відповідача обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Доводи відповідача про те, що форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України, є безпідставними, оскільки форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати заробітної плати.

У зв`язку із порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати позивач відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати" має право на компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Суд приймає наданий позивачем розрахунок компенсації, згідно якого стягненню з відповідача підлягає компенсація у розмірі 9 396,86 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів (а.с. 147 - 149).

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можливо.

Матеріалами справи доведено та відповідачем не оспорюється, що позивач перебував з ним у трудових відносинах. Згідно наказу (розпорядження) № 986/ДН-ОС від 29.05.2017 року позивача ОСОБА_1 звільнено з 30 травня 2017 року з посади машиніста-інструктора локомотивних бригад цеху експлуатації локомотивів ВП "Ясинуватське локомотивне депо" СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років (а.с. 11) .

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги відповідач не оспорює і той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено.

Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 110 КЗпП України та частини 1 статті 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно наданої позивачем на підтвердження своїх позовних вимог копії довідки про доходи від 21.08.2017 року, йому за березень 2017 року нараховано 9 913,20 грн., за квітень 2017 року - 4 930,43 грн., за травень 2017 року - 89 715,31 грн., всього за період з березня 2017 року по травень 2017 року нараховано 104 558,94 грн. В довідці зазначено, що заробітна плата нарахована, але не виплачена (а.с. 12).

Відомості, зазначені у цій довідці про доходи, підтверджуються наданими позивачем розрахунками заробітної плати за березень - травень 2017 року (табуляграми), які йому були видані відповідачем відповідно до статті 110 КЗпП України, статті 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці".

Так, згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року позивачу нараховано 9 913,20 грн., з яких заробітна плата за фактично відпрацьовані 90 годин: оплата почасовиків - 3 776,88 грн., вечірні - 117,50 грн., доплата за роботу у святкові - 335,72 грн., доплата за роботу - 570,73 грн., надбавка за вислугу років - 1 510,75 грн., надбавка за класність - 1 321,91 грн., а також нараховано за 75 годин простою - 2 098,37 грн., матеріальна допомога, що має систематичний характер, - 181,34 грн. Сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 7 882,81 грн. (а.с. 15).

Згідно розрахунку заробітної плати за квітень 2017 року позивачу нараховано 4 930,43 грн., з яких за 152 години простою - 4 840,24 грн., матеріальна допомога, що має систематичний характер, - 90,19 грн. Сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 3 920,61 грн. (а.с. 16).

Згідно розрахунку заробітної плати за травень 2017 року позивачу нараховано 89 715,31 грн., з яких за 32 години простою - 974,14 грн., компенсація за 10 днів невикористаної відпустки - 4 403,90 грн., матеріальна допомога, що має систематичний характер, - 1 641,13 грн. та допомога при виході на пенсію - 82 696,14 грн. Сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 72 167,05 грн. (а.с. 17).

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недостовірними.

Відомості, зазначені у розрахунках заробітної плати за березень - травень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі.

Так, наказом начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.03.2017 року №236/ДНД, на який відповідач посилається в апеляційній скарзі, підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простоювстановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в "Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої"; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код "П"; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Згідно наданих позивачем розрахунків заробітної плати в період з 20 березня 2017 року по 30 травня 2017 року йому здійснювалося нарахування саме за простій.

Відповідно до частини четвертої статті 97 КЗпП України, статті 22 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Враховуючи, що в період встановленого регіональною філією "Донецька залізниця" простою позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення, на день його звільнення наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Розрахунок заробітної плати за травень 2017 року узгоджуються з наказом від 29.05.2017 року № 986/ДН-ОС про припинення трудового договору, згідно якого позивач має право на компенсацію за 10 днів невикористаної відпустки та на одноразову грошову допомогу у розмірі шести середньомісячних заробітних плат (а.с. 11).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що наказ про припинення трудового договору надавався працівником відділу кадрів виробничого підрозділу "Ясинуватське локомотивне депо" на непідконтрольній Україні території, підтвердити або спростувати кількість днів компенсації відповідач не має можливості, оскільки на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація або доступ до неї, є необґрунтованими. Наказ про припинення трудового договору підписаний в.о. начальника дирекції залізничних перевезень В.О. Подлузьким. Згідно матеріалів справи структурний підрозділ "Донецька дирекція залізничних перевезень", керівником якого є В ОСОБА_2 О. Подлузький, здійснює свою адміністративну діяльність у м. Лиман Донецької області, тобто на території, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження, що підтверджується довідкою відповідача № 365/12 від 13.11.2018 року про доходи позивача за березень - травень 2017 року, яка також підписана начальником дирекції залізничних перевезень В.О. Подлузьким та на якій зазначено місце її видачі - м. Лиман Донецької області (а.с. 137). Отже, відповідач повинен мати оригінал наказу про припинення трудового договору з позивачем, який видавався у м. Лиман Донецької області та в якому зазначена кількість днів невикористаної позивачем на день звільнення відпустки.

Доводи щодо розміру компенсації за невикористану відпустку в апеляційній скарзі відсутні.

Розмір нарахованої позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі шести середньомісячних заробітних плат згідно розрахунку заробітної плати за травень 2017 року складає 82 696,14 грн., що відповідає середньомісячній заробітній платі позивача, який згідно матеріалів справи станом на травень 2017 року мав оклад (тариф) 7 260,00 грн., право на надбавку за вислугу років - 40% та на надбавку за класність - 25%.

Доводи апеляційної скарги про те, що середньоденна заробітна плата зазначена у позовній заяві - 353,42 грн. потребує пояснення, а саме, що з 20 березня 2017 року на усіх виробничих підрозділах, які розташовані на непідконтрольній Україні території, встановлено простій (наказ від 17.03.2017 року № 236/ДНД), тобто заробітна плата за квітень 2017 року при розрахунку середнього заробітку не враховується, не спростовують висновків апеляційного суду.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, для обчислення одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, тобто виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки відповідача, яка була надана до суду першої інстанції, середньогодинна заробітна плата позивача, виходячи з заробітної плати за фактично відпрацьовані 71 годину березня 2017 року 3 337,08 грн., складає 47,00 грн., середньоденна 329,00 грн. (47,00 х 7), а середньомісячна 7 755,00 грн. (47,00 х 330 :2) (а.с. 140).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв зазначену довідку, як належний доказ.

По-перше, в довідці не зазначено за якій період березня 2017 року позивачем відпрацьовано 71 годину (з 1 по 15 березня 2017 року чи до початку простою з 01 по 19 березня 2017 року). Згідно наданого позивачем розрахунку заробітної плати ним в березні 2017 року відпрацьовано не 71 годину, а 90 годин (а.с. 17).

Згідно розрахунку заробітної плати позивача за березень 2017 року за 90 годин фактично відпрацьованого ним часу йому нарахована заробітна плата у розмірі 7 633,40 грн., з яких оплата почасовиків - 3 776,88 грн., вечірні - 117,50 грн., доплата за роботу у святкові - 335,72 грн., доплата за роботу - 570,73 грн., надбавка за вислугу років - 1 510,75 грн., надбавка за класність - 1 321,91 грн. Виходячи з цієї заробітної плати середньогодинна заробітна плата позивача складає 84,82 грн. (7 633,40 : 90), середньомісячна - 13 783,25 грн. (84,82 х 162,5 год., де 162,5 год. - середньомісячне число робочих годин за березень-квітень 2017 року: у березні 2017 року - 173 год., у квітні 2017 року - 152 год.). Тобто, одноразова грошова допомога складає 82 699,50 грн. (13 783,25 х 6). В розрахунку заробітної плати за травень 2017 року зазначено 82 696,14 грн. Різниця у 3,36 грн. є арифметичною похибкою внаслідок округлень значень при арифметичних діях.

З наданої відповідачем довідки - розрахунку не вбачається, з яких виплат складається нарахована позивачу заробітна плата у розмірі 3 337,08 грн., чи враховані у цій сумі надбавка за вислугу років та надбавка за класність, доплата за роботу позивача в березні 2017 року у світкові дні та у вечірні часи, які відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, включаються при обчисленні середньої заробітної плати.

Крім того, довідка - розрахунок оплати середньої зарплати, згідно якої позивачу за березень нараховано 3 337,08 грн. (а.с. 140), суперечить довідці відповідача № 365/2 від 13.11.2018 року, згідно якої позивачу за березень нараховано 3 399,27 грн. (а.с. 137). При цьому обидві довідки підписані одними і тими ж посадовими особами відповідача: начальником дирекції Подлузьким В.О. та заступником начальника ФЕВ Зікєєвою С.С.

Відповідач визнає, що здійснений ним розрахунок середньомісячної заробітної плати 7 755,00 грн. є приблизним у зв`язку із відсутністю первинної документації з 16 березня 2017 року.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано достовірних доказів, які б спростовували розмір одноразової грошової допомоги, який зазначений у розрахунку заробітної плати позивача за травень 2017 року.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до статті 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідач не надав суду доказів про виплату позивачу заробітної плати за час простою за період з 20 березня 2017 року по 30 травня 2017 року, про виплату грошової компенсації за 10 днів невикористаної відпустки та одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи відповідача про те, що з 16 березня 2017 року до СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" не надходять первинні документи для нарахування заробітної плати, не спростовують висновків суду. Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач має оригінал наказу про припинення трудового договору з позивачем (а.с. 11), в якому відповідач зазначив кількість днів невикористаної позивачем на день звільнення відпустки та розмір одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію. Відповідач має наказ про встановлення простою з 20 березня 2017 року, документи щодо нарахування позивачу заробітної плати за період до березня 2017 року, з яких вбачається, що позивач має право на надбавку за вислугу років - 40%, надбавку за класність - 25%, що дає можливість відповідачу здійснити розрахунок сум, що належали позивачу на день звільнення.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів про виплату позивачу заробітної плати за період з другої половини березня 2017 року по 30 травня 2017 року, в тому числі грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію, в апеляційній скарзі визнає той факт, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з наданих позивачем доказів та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати (сум, які належали йому від підприємства на день звільнення).

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що наданий відповідачем Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року не є підставою для його звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі та іншим сумам, які належали йому від підприємства на день звільнення.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Артема, 68 та АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно ст. ст. 47, 83, 115і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 53 - 61).

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Проте жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заборгованості по заробітній платі та сумам, що належали працівнику на час звільнення.

Закон України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (ст 10).

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), компенсація за невикористану відпустку (стаття 83 КЗпП), а також одноразова грошова допомога при виході на пенсію не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати.

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Проте позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом у цій справі не розглядалися, оскільки позивач від них відмовився.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що згідно практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Суханов та Ільченко проти України", справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини") "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи "право вимоги", відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання"/"правомірне очікування" (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 30 травня 2017 року знаходився з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 30 травня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою він виходив на своє робоче місце, наказом про припинення трудового договору з позивачем передбачено право позивача на отримання компенсації за 10 днів невикористаної відпустки та право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію у розмірі шести середньомісячних заробітних плат, майнові вимоги позивача щодо оплати йому часу простою за період з 20 березня 2017 року по 30 травня 2017 року. компенсації за 10 днів невикористаної відпустки та одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Отже, оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - травень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 статті 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до п. 168.1.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу, про що обґрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 14.1.180 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб це, зокрема, юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (п/п 1.1). Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (п/п 1.2). Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (п/п 1.3). Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (п/п 1.4). Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу (п/п 1.5), тобто у цій справі відповідач, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Суд першої інстанції, пославшись на те, що сума заборгованості ним визначена без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, як у мотивувальній частині рішення, так і в резолютивній частині зазначив суму заборгованості, яка позивачем визначена вже після утримання з неї прибуткового податку, профспілкового внеску та іншого (чого саме у розрахунках заробітної плати не зазначено), тобто фактично застосував при визначенні заборгованості графу "сума до виплати" правої колонки розрахунку заробітної плати за відповідний місяць, а саме, за березень 2017 року сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 7 882,81 грн. (а.с. 15), за квітень 2017 року сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 3 920,61 грн. (а.с. 16), за травень 2017 року сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого - 72 167,05 грн. (а.с. 17).

Проте згідно роз`яснень, які викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" та на які фактично послався суд першої інстанції, він мав застосувати при визначенні суми заборгованості без утримання податків та інших обов`язкових платежів графу "всього нараховано" лівої колонки розрахунку заробітної плати за відповідний місяць.

Отже, визначення судом суми заборгованості у розмірі 81 267,42 грн., як такої що визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів, призведе при виконанні рішення суду до подвійного оподаткування сум, визначених судом першої інстанції як суми заборгованості, що суттєво порушить права позивача.

Крім того, як обгрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі, нараховані позивачу доходи підлягають оподаткуванню не лише податком з доходів фізичних осіб, а й військовим збором.

Проте згідно розрахунків заробітної плати за березень - травень 2017 року військовий збір з нарахованих позивачу доходів не утримувався, а тому апеляційний суд не може змінити рішення суду лише шляхом зазначення, що з визначеної судом першої інстанції суми заборгованості 81 267,42 грн. податки та інші платежі вже утримані.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, неправильно визначив розмір заборгованості без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів, що підлягає стягненню на користь позивача, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

Згідно копії довідки про доходи від 21.08.2017 року, яка узгоджується з розрахунками заробітної плати за березень - травень 2017 року (табуляграми), позивачу за березень 2017 року нараховано 9 913,20 грн., за квітень 2017 року - 4 930,43 грн., за травень 2017 року - 89 715,31 грн., всього за період з березня 2017 року по травень 2017 року нараховано 104 558,94 грн. (а.с. 12, а.с. 15, а.с. 16, а.с. 17).

Згідно довідки відповідача від 13.11.2018 року 27 липня 2017 року позивачу виплачена заробітна плата за першу половину березня 2017 року у сумі 2 703,05 грн. (нараховано 3 399,27 грн., з яких утримано 696,22 грн., до виплати 2 703,05 грн.) (а.с. 137).

Отже, без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за сумами, що належали позивачу на день звільнення та не виплачені на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, в розмірі 101 159,67 грн., з яких за березень 2017 року - 6 513,93 грн. (нараховано 9 913,20 грн., виплачено 3 399,27 грн.), за квітень 2017 року - 4 930,43 грн., за травень 2017 року - 89 715,31 грн.

При цьому апеляційний суд не виходить за межі позовних вимог позивача, оскільки в обох випадках йдеться про одну і ту ж суму заборгованості, але позивачем вона визначена після утримання з неї податку з доходів, профспілкових внесків та "іншого", тобто як сума до виплати, а судом вона повинна та фактично визначена апеляційним судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц,відповідно до статті 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду про стягнення на користь позивача компенсації втрати частини грошових доходів є незаконним, оскільки вина відповідача у порушенні термінів виплати заробітної плати відсутня, є такими, що не ґрунтуються на законі.

Оскільки одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством та колективними договорами, має разовий характер та відповідно до пункту 3.6. розділу 3 "Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці" Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, не належить до фонду оплати праці, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на неї відповідно до статті 2 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" не нараховується, що судом першої інстанції не враховано та помилково прийнято розрахунок позивача, який наведений в позовній заяві та містить в тому числі нарахування компенсації на одноразову грошову допомогу, що призвело до помилкового висновку про розмір компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивача станом на серпень 2018 року.

Отже, позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 3 399,27 грн., який виплачений йому 27 липня 2017 року, а також за березень 2017 року у розмірі 6 513,93 грн., за квітень 2017 року у розмірі 4 930,43 грн., за травень 2017 року у розмірі 7 019,17 грн. (оплата простою 974,14 грн., компенсація за 10 днів невикористаної відпустки - 4 403,90 грн., матеріальна допомога, що має систематичний характер, 1 641,13 грн. (згідно п. 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати належить до фонду оплати праці), оскільки на теперішній час зазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати цих доходів, які належать до фонду оплати праці, складає більше, ніж один місяць.

Відповідно до статті 3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів). Тобто для нарахування компенсації на зазначені вище доходи необхідно з них вирахувати податок з доходів фізичних осіб, який відповідно до пункту 167.1 Податкового кодексу України складає 18% доходу, та військовий збір, який відповідно до п/п 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу складає 1,5%.

Враховуючи зазначене, компенсація в межах заявлених позовних вимог станом на серпень 2018 року складає:

Місяць, рік не виплаченого доходуСума нарахованого доходу (грн.) ПДФО (грн.) 18%Військовий збір (грн.) 1,5%.Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) (грн.)Коефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації (грн.)
березень 20173 399,27 2 703,05 (виплачено 27.07.2017)0,038 за період з квітня 2017 по червень 2017102,72
березень 20176 513,931 172,5097,715 243,720,133 за період з квітня 2017 по липень 2018697,41
квітень 2017 4 930,43887,4873,963 968,990,123 за період з травня 2017 по липень 2018488,19
травень 2017 7 019,171 263,45105,295 650,430,109 за період з червня 2017 по липень 2018 615,90
всього 1 904,22

Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за березень - травень 2017 року станом на серпень 2018 року складає 1 904,22 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у сумі 9 396,86 грн. підлягає зміні, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів станом на серпень 2018 року у сумі 1 904,22грн.

Підстави для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі апеляційним судом не встановлені.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 103 063,89 грн., з яких заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року - 6 513,93 грн., заборгованість по заробітній платі за квітень 2017 року - 4 930,43 грн., заборгованість по заробітній платі за травень 2017 року та одноразовій грошовій допомозі у зв`язку із виходом на пенсію - 89 715,31 грн., компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати - 1 904,22 грн.

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем судовий збір не сплачувався, оскільки позивач на підставі п. 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору з позовних вимог про стягнення заробітної плати.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень - травень 2017 року, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а саме, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 906,61 грн. також підлягає зміні.

З задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня по травень 2017 року та іншим сумам, що належали позивачу при звільненні, у розмірі101 159,67 грн., компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати у сумі 1 904,22 грн., що загалом складає 103 063,89 грн., підлягає сплаті судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 1 030,64 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

В апеляційній скарзі відповідач оспорював суму 90 664,28 грн. (81 267,42 + 9 396,86), з якої сплатив судовий збір у розмірі 2 100,76 грн. (а.с. 170, а.с. 180), в той час як відповідно до п/п 6 пункту 1 частини другої, частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" з апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у сумі 1 359,96 грн.

Апеляційні вимоги відповідача задоволено на суму 7 492,64 грн. (9 396,86 - 1 904,22).

Отже, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги з держави на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 112,39 грн. (7 492,64 х 1% х 150%).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 030,64 грн. у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, відповідач з апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 2 100,76 грн. замість 1 359,96 грн., відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 112,39 грн., з відповідача на користь держави підлягає стягненню з урахуванням переплаченої з апеляційної скарги суми судового збору різниця у компенсації судових витрат у сумі 177, 45 грн. (1 030,64 - 112,39 - (2 100,76 - + 1 359,96 = 740,80 зайво сплачені з апеляційної скарги).

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2019 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) 103 063 (сто три тисячі шістдесят три) гривні 89 коп., з яких заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року - 6 513 грн. 93 коп., заборгованість по заробітній платі за квітень 2017 року - 4 930 грн. 43 коп., заборгованість по заробітній платі за травень 2017 року та одноразовій грошовій допомозі у зв`язку із виходом на пенсію - 89 715 грн. 31 коп., компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати - 1 904 грн. 22 коп.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходу у сумі 103 063 грн. 89 коп. утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави різницю у компенсації витрат по сплаті судового зборуу розмірі 177 (сто сімдесят сім) гривень 45 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/ 22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача 6001; код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 липня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Ю.М. Мальований

О.О. Тимченко