справа № 274/3920/16-ц
провадження № 2/0274/122/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.07.19 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді- Замеги О.В., за участю секретаря Павлюк - Жук А.В., відповідачки ОСОБА_1 , представників сторін: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про виділення в особисту власність частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності,-
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою. В подальшому, змінивши свої вимоги, просив суд виділити йому в натурі в особисту приватну власність житлову кімнату № 4 площею 18,2 кв.м. та комору № 2 площею 1,1 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 47-48).
Заявлені позовні вимоги обгрунтовує тим, що 05.04.2000 він зареєстрував шлюб з відповідачкою, яка на той час з донькою ОСОБА_6 та своїми батьками проживала в АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 , її донька ОСОБА_8 та батьки мали у власності по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1 . Він проживав до шлюбу у власній однокімнатній квартирі. 31.01.2001 між ним та батьками дружини - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 було укладено договір міни квартир. Він обміняв належну йому на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на належні батькам дружини 2/4 частини квартири АДРЕСА_1 та став їх власником. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 14.01.2016 шлюб з ОСОБА_1 розірвано. Відповідачка чинить перешкоди у користуванні спільним майном. Змінила замки вхідних дверей, провокує скандали. Оскільки він є власником 2/4 часток спірної квартири, і має право на виділ частки в натурі 19,65 кв.м. житлової площі, то вважає, що в його володіння має бути виділено частка квартири, яка відповідає частці у праві спільної часткової власності. Це кімната площею 18,20 кв.м.. Для зберігання речей йому необхідно підсобне приміщення - комора №2 площею 1.1 кв.м.
Судові витрати просить стягнути з відповідачів.
У відкритому судовому засіданні представник позивачки - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав. Позов просив задовольнити в повному об`ємі.
Відповідачка - ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 заперечили проти задоволення позовних вимог. Просили в позові відмовити.
Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, у наданій суду заяві просила розглянути справу у її відсутності(а.с. 189).
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги безпідставними та не підлягаючими задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.04.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міськвиконкому Житомирської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 121(а.с. 7)
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 14.01.2016 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 розірвано(а.с. 13, 14).
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.06.2000, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . ОСОБА_14 змінила прзвище на " ОСОБА_15 "(а.с. 33, 57).
За договором міни від 31.01.2001, укладеного між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , останній отримав у власність 2/4 частини квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за вказаним договором відійшла квартира АДРЕСА_3 (а.с. 8).
Згідно технічного паспорту виготовленого 18.01.2001 на ім`я ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_1 складається з 3-х кімнат житловою площею 39,3 кв.м.: одна кімната площею 18,20 кв.м., друга - 9,50 кв.м., третя - 11,60 кв.м.; кухні - 7,5 кв.м., вбиральні-1,2 кв.м., ванної кімнати 2,60 кв.м., коридору 12,3 кв.м., вбудованої шафи 0,70 кв.м. та комори 1,1 кв.м, загальна площа квартири 67,2 кв.м. (а.с.11-12).
До складу сім`ї ОСОБА_1 входять: син ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.56).
За клопотанням представника позивача, ОСОБА_2 по справі проводилась судова будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза.
Враховуючи необхідність забезпечення повного складу приміщень квартири з мінімальними нормативними площами та інженерними комунікаціями, передбаченими державними будівельними нормами, після її розподілу на дві рівні частини, а саме створення двох ізольованих відокремлених квартир, які мають окремі виходи на сходову клітину, приймаючи до уваги при цьому об`ємно-планувальне рішення досліджуваної трикімнатної квартири та її місце розташування у складі будинку, зокрема те, що вона розташована на 3-му поверсі 9-ти поверхового будинку, тобто під нею та над нею розташовані аналогічні квартири - розділити квартиру АДРЕСА_1 , на дві рівні частини є технічно не можливим(а.с. 89-109).
Виділити 1/2 частину житлової площі квартири АДРЕСА_1 , є технічно не можливим, у зв`язку з чим варіанти виділу в натурі експертом не розроблялись(а.с. 89-109).
У відповідях на запитання представника позивача, експерт Кріві К.В. зазначила, що у висновку вона дала відповіді на поставлені перед нею питання ухвалою суду про призначення експертизи від 14.12.2016. Питання встановлення порядку користування квартирою нею не досліджувалось(а.с. 199-201).
Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного Кодексу України( далі ЦК України), власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.
За правилами частини 3 статті 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Отже, право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене частиною 3 статті 358 ЦК України.
Частиною 2 ст. 367 ЦК України визначено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
На підставі викладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи висновок експерта, те що виділити 1/2 частину житлової площі квартири АДРЕСА_1 , є технічно не можливим, з урахуванням того, що сторони не просили компенсувати їм вартості їх частини квартири, суд приходить до висновку що позовні вимоги є безпідставними, та задоволенню не підлягають.
Посилання представника позивача на ст. 146 Житлового Кодексу Україниє, на думку суду, безпідставними, оскільки не регулюють правовідносини між сторонами у даній справі.
Судові витрати покладаються на позивача, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про виділення ОСОБА_4 в натурі в особисту приватну власність житлову кімнату № 4 площею 18.2 кв.м. та комору № 2 площею 1.1. кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 , відмовити за безпідставністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги учасниками справи можуть також подаватися до або через відповідні суди першої інстанції.

Головуючий О.В.Замега