П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/2159/13-ц

Провадження № 22-ц/4815/459/19

Головуючий у Володимирецькому районному

суді Рівненської області: Іванків О.В.

Місце, час і дата ухвалення рішення суду

(повним текстом): о 10 год. 56 хв. 17.12.2013

у смт. Володимирець Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Володимирецького районного суду від 17 грудня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

20 вересня 2013 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, що завдана протиправною поведінкою щодо її чоловіка - ОСОБА_4, що постраждав унаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Мотивуючи позов, вказувалося про те, що вироком Володимирецького районного суду від 06 вересня 2010 року, який набрав законної сили, відповідача визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу розміром 3 400 гривень. У цій кримінальній справі ОСОБА_4 визнано потерпілим. Він отримав тілесні ушкодження у виді закритої поєднаної черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та відкритого переламу кісток спинки носа без зміщення. Тривалий час він проходив стаціонарний курс лікування, а згодом - лікувався амбулаторно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті набряку головного мозку, спричиненого масивним крововиливом у головний мозок, ОСОБА_4 помер.

З урахуванням наведених обставин та відповідно до ст.ст. 23, 1166 ЦК України вважала, що їй заподіяно моральної шкоди, розмір якої визначила у 20 000 гривень.

Заочним рішенням Володимирецького районного суду від 17 грудня 2013 року позов задоволено повністю і стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20 000 гривень завданої моральної шкоди та 229, 40 гривень судового збору.

13 грудня 2018 року відповідачем подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 07 лютого 2019 року заяву ОСОБА_3 про скасування заочного рішення Володимирецького районного суду від 17 грудня 2013 року залишено без задоволення.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де вважав його незаконним і необґрунтованим, що фактично полягало у порушенні норм процесуального права, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом при ухваленні оскаржуваного рішення вимог ст. 263 ЦПК України щодо принципу верховенства права. Вказував про існування ще одного рішення суду у справі № 556/1997/13-ц - від 24 березня 2014 року, яким у т.ч. також стягнуто моральну шкоду. Тому вважав, що необхідно скасувати рішення у тій справі, зменшивши розмір моральної шкоди у даній справі. Наведені справи повинні були бути об'єднані в одне провадження, про що позивач не клопотала, а приховала дані факти з метою відшкодувати на її користь більшу суму моральної шкоди.

Не погоджувався з розміром моральної шкоди - 20 000 гривень, адже її присуджено всупереч правилам ч. 3 ст. 23, ч. 2 ст. 1168 ЦК України та роз'ясненням абз. першого п. 4, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди" (з подальшими змінами та доповненнями). При цьому залишено без уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого чи позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також засади розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, зазначав про рішенням Володимирецького районного суду від 15 квітня 2014 року, яким стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5, що отримав легкого ступеня тілесні ушкодження, 20 000 гривень моральної шкоди, не з'ясовано, хто здійснював догляд і утримання потерпілого, який помер.

При цьому згоден компенсувати на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень.

Враховуючи наведене та вважаючи, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів, які б стверджували би про завдання потерпілому 20 000 гривень моральної шкоди, просив скасувати рішення суду першої інстанції, частково відмовивши у відшкодуванні моральної шкоди.

У поданому відзиві представник позивача - адвокат Крестинська Л.А., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. При цьому покликалася на відповідність визначеного розміру завданої моральної шкоди обставинам справи та вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з'ясовано судом, 02 лютого 2010 року близько 19 год. 30 хв. в смт. Володимирець Рівненської області ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки "Volkswagen Polo", д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись вулицею, виїхав на перехрестя з правого боку з другорядної дороги, порушивши пункти 12.1, 16.11 Правил дорожнього руху, внаслідок чого зіткнувся із автомобілем марки ВАЗ-2107", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 В результаті зіткнення транспортні засоби отримали значні механічні пошкодження, а потерпілі - тілесні ушкодження, з якими доставлені до Володимирецької центральної районної лікарні.

В подальшому ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні лікарні з 02 травня 2010 року по 19 травня 2010 року з приводу закритої поєднаної черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, відкритого переламу кісток спинки носа без зміщення. Дані ушкодження віднесено до легких тілесних з короткочасним розладом здоров'я.

Його дружина - ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні лікарні з 02 травня 2010 року з приводу закритого переламу правої ключиці, двохкісткового переламу правої гомілки зі зміщенням. Тілесні ушкодження віднесено до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я.

Ці факти стверджені вироком Володимирецького районного суду від 06 вересня 2010 року, яким ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 400 гривень штрафу в дохід держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з п. 2 ч. 1, ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Норми пункту 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказують про обов'язок відшкодувати шкоду незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши із відповідача на користь ОСОБА_2 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я її чоловіка.

При цьому правильно враховано, що наслідками, які настали після дорожньо-транспортної пригоди, було створення для позивача вкрай невигідних обставин. Через погіршення стану здоров'я її чоловік - ОСОБА_4 втратив роботу, потребував постійного стороннього догляду, не міг в побутових умовах обслуговувати сам себе. Наведене призвело до погіршення майнового стану сім'ї, повністю змінило усталені раніше функціональні права і обов'язки всіх членів родини, а сама позивач змушена була постійно доглядати чоловіка до його смерті в березні 2012 року. З огляду на це вона була позбавлена можливості належно лікуватися, відпочивати, перенесла значних душевних і фізичних страждань, а також вимушена докласти додаткових зусиль для відновлення звичного способу життя.

Щодо доводів апеляційної скарги про існування рішення суду в іншій справі, де 24 березня 2014 року, ухвалено рішення про відшкодування моральної шкоди на користь сина, то вони не заслуговують на увагу. Таке право мають члени сім'ї померлого, що передбачено вимогами закону. Отже, покликання автора скарги на скасування зазначеного рішення і зменшення розміру моральної шкоди за оскаржуваним рішенням, є необґрунтованими.

Не можна погодитися як із голослівними та такими, що ґрунтуються винятково на припущеннях, і з аргументами ОСОБА_3 про хибність застосування положень ч. 3 ст. 23, ч. 2 ст. 1168 ЦК України та роз'яснень абз. першого п. 4, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди" (з подальшими змінами та доповненнями).

Спростовуються відсутністю таких фактів, що спонукали би до неправильного вирішення справи, й твердження апеляційної скарги про наявність процесуально-правових дефектів.

Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частина третя цієї статті передбачає повний і вичерпний перелік обставин, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Решта доводів заявника про хибність оскаржуваного рішення не заслуговують на увагу через їх необґрунтованість.

Норми частини першої ст. 4 ЦПК України вказують про право кожної особи звернутися до суду в порядку, встановленому цим Кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а заочне рішення Володимирецького районного суду від 17 грудня 2013 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук