Провадження №22-ц/812/1794/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

31 жовтня 2019 року м. Миколаїв

справа № 485/417/19

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О.,Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 30 серпня 2019 року під головуванням судді Квєтки І.А. у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений 30 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ) звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 підписала заяву б/н від 31 жовтня 2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Вказана Анкета - заява позичальника, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за вказаним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що станом на 13 лютого 2019 року складає 21510грн.21коп.: з яких: 4579грн. 94коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5835грн.28коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8538грн. 80коп. - пеня за прострочене зобов`язання; 1055 грн. 70 коп. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1000 грн. 49 коп. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 серпня 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 31 жовтня 2012 року станом на 13 лютого 2019 року в сумі 4306грн.81коп. та 384 грн. 58 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило рішення в частині відмови у стягненні у повному обсязі заборгованості за тілом кредиту та неустойкою скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в зазначеній частині є незаконним та висновки суду не відповідають обставинам справи. На думку апелянта, частково відмовляючи в позові, суд порушив норми матеріального права, зокрема ст. 1048 ЦК України та принцип платності кредитного договору, що наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг. Також не звернув уваги, що укладений з ОСОБА_1 кредитний договір відповідачка не оспорювала, користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість, що свідчить про її згоду з усіма умовами договору, доказів, що умови кредитного договору ґрунтуються на інших Умовах і правилах надання банківських послуг, ніж прикладені до позовної заяви, відповідачка не надала.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідачки не надходило.

В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи належним чином сповіщені, в тому числі, відповідач_- в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про причину неявки не повідомили.

Справу розглянуто у відсутності сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом установлено, що 31 жовтня 2012 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5600 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку, за допомогою якої розпоряджалася кредитними коштами.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт по рахунку відповідачки неодноразово збільшувався та з 29 серпня 2017 року був встановлений у розмірі 9000грн. (а.с. 45).

В анкеті-заяві від 31 жовтня 2012 року зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 11).

До позовної заяви крім анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з посиланням на ресурс: розміщені на сайтіhttps://privatbank.ua (а.с. 12-27).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість з ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 13 лютого 2019р. складає 21510грн.21коп. : з яких: 4579грн. 94коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5835грн.28коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8538грн. 80коп. - пеня за прострочене зобов`язання; 1055 грн. 70 коп. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1000 грн. 49 коп. штраф (процентна складова).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду правила частини першої статті 634 ЦК України неможливо застосувати до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У заяві позичальника від 31 жовтня 2012 року відсоткова ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути неустойку.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування пені та штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" " та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті:https://privatbank.ua, як невід`ємні частини кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме вищевказані витяги з Тарифів та з Умов та правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк", а також те, що зазначені документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у передбачених у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення пені та штрафів за кредитним договором у розмірах, визначених Тарифами, Умовами та правилами, на які посилався позивач при поданні даного позову як на підставу своїх вимог, оскільки вони не містять підпису позичальника.

Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, тому що він ґрунтується на правильно встановлених на підставі повно та всебічно досліджених доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, обставинах справи та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за рахунок збільшення тіла кредиту відбувалось погашення заборгованості ОСОБА_1 по процентам за користування кредитними коштами. Проте, доказів узгодження таких дій Банку із позичальником матеріали справи не містять.

Крім того, суд першої інстанції вірно врахував, що у підписаній сторонами заяві ОСОБА_1 від 31 жовтня 2012 року відсоткова ставка не зазначена та не передбачений обов`язок позичальника сплатити комісію.

За такого, встановивши, що відповідачкою на погашення процентів, нарахованих позивачем за ставкою 42 % річних, було сплачено 5864грн. 11коп., та сплачено 244грн. 30коп. комісії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту - у розмірі 4306грн. 81коп., навівши відповідний розрахунок.

Встановлену судом першої інстанції суму сплачених відповідачем процентів і комісії Банк в апеляційній скарзі не заперечував.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка кредитний договір не оспорювала та частково сплачувала заборгованість, отже погоджувалася з його умовами не дають підстав дійти висновку, що нарахування Банком процентів, штрафу та пені відбувалося на умовах, визначених кредитним договором, який позивач уклав з ОСОБА_1 31 жовтня 2012 року.

Аргументи апеляційної скарги суперечать встановленим обставинам справи, наведеним положенням закону та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), а тому не можуть бути прийняті до уваги, а тому на законність та обґрунтованість рішення суду в оскарженій частині не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам і дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позову, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 01 листопада 2019 року.