Справа № 644/ 976 /19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 липня 2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю секретаря Трач М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на частину квартири,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить: 1) припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; 2) визнати за ним ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 3) визнати за ОСОБА_2 частку у спільній сумісній власності в розмірі Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Ціна позову визначена позивачем в розмірі 277 700,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.1987 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 991.

За період спільного проживання у шлюбі його батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу від 08.06.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1479. Вказана квартира придбана його батьками в спільну сумісну власність у період шлюбу без визначення розміру часток у праві спільної власності. Право власності на квартиру зареєстровано в Харківським міським бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності 14.06.2000 року.

Його батько ОСОБА_1 на момент смерті проживав та був зареєстрований разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_1 помер.

Після смерті батька у визначений строк, він як син померлого та спадкоємець за законом першої черги звернувся до нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а його мати ОСОБА_2 як дружина спадкодавця із заявою про відмову від спадщини.

Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козєєвої С.М. від 19.01.2019 року, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на те, що квартира знаходиться у спільній сумісній власності, а частки співвласників не визначені.

Позивач зазначає, що його батьки являються власниками квартири у рівних частках, тобто частка кожного з них складає Ѕ частину. Таким чином, йому, як спадкоємцю після смерті свого батька за законом має належати Ѕ частина спірної квартири.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Богачової Г.О. до суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу без її участі та участі позивача. Позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечувала. В своїй заяві відповідач просила розглядати справу без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28.04.1987 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 991 від 28.04.1987 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

25.02.1992 року від їхнього шлюбу народився син - позивач по справі ОСОБА_1 , про що зроблений актовий запис про народження № 314 від 18.04.1992 року, батьком якого записаний ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

За період спільного проживання у шлюбі батьки позивача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу від 08.06.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1479. Вказана квартира придбана в спільну сумісну власність у період шлюбу без визначення розміру часток у справі спільної власності. Право власності на квартиру зареєстровано в Харківським міським бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності 14.06.2000 року.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою ст. 61 Сімейного кодексу України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Спірна квартира відповідно до частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, яка була чинною на час виникнення правовідносин (купівлі-продажу квартири), набуте подружжям за час шлюбу, і є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Аналогічне положення закону закріплено й у ст. 70 Сімейного кодексу України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки подружжям в період шлюбу 08.06.2000 року було придбано спірну квартиру, то в силу ст. ст. 22, 24 КпШС України у подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на Ѕ частину квартири.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у спільну сумісну власність подружжя зазначену квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 , про що зроблено відповідний актовий запис про смерть № 526 від 02.08.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Батько позивача ОСОБА_1 на момент смерті проживав та був зареєстрований разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_1 протягом шестимісячного строку, позивач ОСОБА_1 , як син померлого та спадкоємець за законом першої черги 20.08.2012 року звернувся до державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а мати позивача - ОСОБА_2 як дружина спадкодавця із заявою про відмову від спадщини.

Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козєєвою С.М. від 19.01.2019 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що квартира знаходиться у спільній сумісній власності, а частки співвласників не визначені.

З постанови державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що в нотаріальній конторі 20.08.2012 року за заявою ОСОБА_1 було відкрито спадкову справу № 746/2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 . Із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця ОСОБА_1 . Дружина спадкодавця ОСОБА_2 , від належної їй частки у спадщині відмовилася. До складу спадщини входить частка квартири АДРЕСА_1 , право спільної сумісної власності на яку належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі продажу від 08.06.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1479. Згідно вказаного правовстановлюючого документа частки співвласників не визначені. До дня смерті ОСОБА_1 угода про визначення ідеальних часток у спільному майні не укладалась. У зв`язку з вище викладеним нотаріус не має можливості визначити обсяг спадкового майна.

Таким чином, позовна вимога позивача про припинення права спільною сумісної власності та визначення за ОСОБА_2 частки у спільній сумісній власності на квартиру в розмірі Ѕ частини спірної квартири є такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту згідно з указаною нормою Кодексу є визнання права.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняття спадщини, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строк передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України.

З відповіді Четвертої Харківської державної нотаріальної контори за № 1713/01-16 від 03.05.2019 року вбачається, що після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , заведена спадкова справа № 746/2012. Протягом шестимісячного строку, 20.08.2012 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 звернувся рідний син спадкодавця ОСОБА_1 . Дружина спадкодавця, ОСОБА_2 , відмовилась від прийняття спадщини, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. Вказані заяви були подані згідно чинного законодавства, тобто у відповідності до ст. 1270 ЦК України до закінчення шестимісячного строку. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 31422748 від 20.08.2012 року ОСОБА_1 заповітів не залишав. Інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_1 , відповідно до ст. ст. 1269, 1270 ЦК України.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 95, 141, 206-207, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, п. 9 ч. 1, п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ст. ст. 1217, 1266, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на частину квартири задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини

судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення

(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного

судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.07.2019 р.

Суддя: А. К. Сітало