Справа № 493/1122/19
Провадження № 2/493/529/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючої-судді Мясківської І.М.

при секретарі Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні діялнки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 належав житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу від 14.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П., реєстр № 2613, ОСОБА_4 купила у ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 22.10.2010 року по справі № 2-1281 за ОСОБА_2 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , придбаний нею у ОСОБА_4 14.10.2010 року.

Згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 19.10.2018 року по справі № 493/2233/18 за ним було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , придбаний ним у ОСОБА_2 04.05.2018 року.

Однак, в 2019 році з`ясувалось, що на момент укладення першого договору купівлі-продажу у нотаріуса 14.10.2009 року за власником вищевказаного житлового будинку ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , розташовану в АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , отриманого нею 12.08.2009 року, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2635 га, кадастровий номер: НОМЕР_3 , розташовану в АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 , отриманого нею 12.08.2009 року.

Таким чином, одночасно з виникненням у нього права власності на житловий будинок, у нього виникло право власності на вказані земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, позивач змушений був звернутись до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, оцінивши докази, що перебувають в матеріалах цивільної справи, судом встановлені наступні фактичні обставини.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 14.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П., реєстр № 2613, та Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 7829577 від 14.10.2019 року ОСОБА_4 купила у ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу Про реєстрацію права власності на нерухоме майно Балтського районного бюро технічної інвентаризації № 24133401 від 14.10.2009 року власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 .

Згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 22.10.2010 року по справі № 2-1281 за ОСОБА_2 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , придбаний нею у ОСОБА_4 14.10.2010 року.

Відповідно до витягу про Державну реєстрацію прав Балтського районного бюро технічної інвентаризації № 27847284 від 02.11.2010 року власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 19.10.2018 року по справі № 493/2233/18 за ОСОБА_1 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , придбаним ОСОБА_1 у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу 04.05.2018 року. Рішення набрало законної сили 20.11.2018 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним № 149083577 від 12.12.2018 року та технічного паспорту на житловий будинок від 22.12.2018 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 належать земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , розташовану в АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2635 га, кадастровий номер: НОМЕР_3 , розташовану в АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 .

Відповідно до листа-відповіді № 1124/01-16 від 03.07.2019 року, адресованного ОСОБА_1 приватний нотаріус Балтського районного нотаріального округу повідомила, що у зв`язку з тим, що вказані вище земельні ділянки оформлені на гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і про них не було відомо при укладені первісного договору купівлі-продажу 14.10.2009 року, посвідчити договір купівлі-продажу земельних ділянок не є можливим.

Суд вирішуючи спірні відносин виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно норм ч. 1 ст. 30 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (далі за текстом ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 6 статті 120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності,що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Згідно зі статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника землекористувача.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року.

Відповідно до норм ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи зазначене, виходячи із зазначених норм закону, суд приходить до висновку, що позивні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 77, 78, 81, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні діялнки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на належні ОСОБА_3 земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 , розташовану в АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2635 га, кадастровий номер: НОМЕР_3 , розташовану в АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 .

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 11.07.2019 року.

СУДДЯ