Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 642/2736/17

провадження № 61-11370св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - державний нотаріус П'ятої харківської державної нотаріальної контори Стрельников Андрій Сергійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова у складі судді Бондаренка В. В. від 11 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. С., Овсяннікової А. І. від 05 грудня 2017 року та касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі судді Кісь П. В. від 07 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - державний нотаріус П'ятої харківської державної нотаріальної контори (далі - державний нотаріус П'ятої ХДНК) Стрельников А. С., про визнання недійсною довіреності, визнання недійсними договорів, укладених представником із зловживанням довіреністю.

Позовна заява мотивована тим, що позивач надавав відповідачу юридичну допомогу і між ними виникла взаємна довіра. У серпні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до позивача з пропозицією надати останньому 160 000 грн у позику та відкрити на його ім'я депозитний рахунок з метою отримання прибутку на взаємовигідних умовах, на що позивач погодився, написавши розписки про отримання у борг від відповідача зазначеної суми.

09 та 10 серпня 2012 року ОСОБА_4 відкрив депозитні рахунки № № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у відділенні № 3 публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») та уклав договори № № 00099561 та 00099855 банківського рахунку для фізичних осіб вкладу «Готівка щомісяця». На вказані рахунки було покладено грошові кошти у сумі 75 000 грн та 85 000 грн відповідно, з метою отримання процентів у розмірі 25%.

10 серпня 2012 року ОСОБА_4 видав довіреності № № 1, 2 на ім'я ОСОБА_5 на розпорядження коштами в ПАТ «Платинум Банк» за договорами № № 00099561 та 00099855. Проценти з двох депозитних договорів щомісячно отримував ОСОБА_5

09 березня 2014 року закінчився строк дії довіреності № 1, а 10 березня 2014 року - довіреності № 2.

06 червня 2014 року ОСОБА_4 видав нотаріально посвідчену довіреність ВТТ № 225928 на ім'я ОСОБА_5 з правом представляти його інтереси у ПАТ «Платинум Банк» з питань, пов'язаних з розпорядженнями грошовими коштами, що обліковуються на двох поточних рахунках. В подальшому, виникли обставини, які змусили його скасувати вказану довіреність та повернути ОСОБА_5 депозитні вклади на загальну суму 160 000 грн. На початку 2015 року у нього виникла підозра у прихованому використанні ОСОБА_5 довіреності ВТТ № 225928 від 06 червня 2014 року не в його інтересах, у зв'язку з чим 07 квітня 2015 року скасував її.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати недійсною довіреність ВТТ № 225928 від 06 червня 2014 року, видану ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, посвідчену державним нотаріусом П'ятої ХДНК Стрельниковим А. С., відповідно до статті 230 ЦК України; застосувати правові наслідки визнання недійсною довіреності, визнавши недійсними усі договори, укладені ОСОБА_5 з використанням довіреності ВТТ № 225928 від 06 червня 2014 року у невідомі дати у невідомих місцях з невідомою стороною, за якими ОСОБА_5 приховано отримав суми грошей у невідомих розмірах в особистих інтересах та інтересах інших осіб, як такі, які укладені під впливом обману, в результаті зловмисної домовленості представниками однієї сторони з іншою стороною та зі зловживанням правом представника з наміром причинити шкоду довірителю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів наявність обставин використання ОСОБА_5 довіреності на здійснення будь-яких угод без згоди позивача, який видав довіреність та всупереч його інтересам. Будь-яких порушень при видачі довіреності і будь-яких зловживань з довіреністю зі сторони відповідача позивачем не доведено.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що заявник протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху вказаних в ухвалі недоліків скарги не усунув, тому його апеляційна скарга підлягає поверненню.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року та касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року; витребувано цивільну справу № 642/2736/17 з Ленінського районного суду м. Харкова.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Касаційна скарга на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували всіх фактичних обставин справи; не врахували, що фактично між сторонами було укладено два договори позики на суму 75 000 грн та 85 000 грн за умов внесення позивачем вказаних сум на депозитні рахунки в ПАТ «Платинум Банк» та отримання відповідачем щомісячно процентів на підставі довіреностей № № 1, 2. Ввівши позивача в оману, 06 червня 2014 року відповідач отримав нотаріально посвідчену довіреність ВТТ № 225928, яку використовував у власних фінансових аферах. Крім того, внаслідок зловмисної домовленості з іншими особами на підставі вказаної довіреності відповідач без згоди довірителя укладав від імені позивача інші правочини (договори кредиту, іпотеки, позики та інші), які в силу вимог статті 232 ЦК України є недійсними.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року мотивована тим, що до теперішнього часу копію ухвали про відмову в забезпеченні позову від 11 жовтня 2017 року, яку позивач оскаржив в апеляційному порядку, останньому не надано.

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшли пояснення ОСОБА_4 на касаційну скаргу, у яких позивач посилався на здійснення відповідачем фінансового шахрайства зі зловживанням його довіреністю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 09 та 10 серпня 2012 року ОСОБА_4 відкрив депозитні рахунки № № НОМЕР_1, НОМЕР_2 у відділенні № 3 ПАТ «Платинум Банк» та уклав договори № № 00099561, 00099855 банківського рахунку для фізичних осіб вкладу «Готівка щомісяця». На вказані рахунки було покладено грошові кошти у сумі 75 000 грн та 85 000 грн відповідно, з метою отримання процентів у розмірі 25%.

10 серпня 2012 року ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 видав довіреність № 1 на розпорядження коштами, розміщених в ПАТ «Платинум Банк» на депозитному рахунку № НОМЕР_1, зі строком дії до 09 березня 2012 року. Цього ж дня ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 видав довіреність № 2 на розпорядження коштами, розміщених в ПАТ «Платинум Банк» на депозитному рахунку № НОМЕР_2, зі строком дії до 10 березня 2014 року.

06 червня 2014 року ОСОБА_4 видав на ім'я ОСОБА_5 нову довіреність ВТТ № 225928, посвідчену державним нотаріусом П'ятої ХДНК Стрельниковим А. С., з правом представляти його інтереси у ПАТ «Платинум Банк» з питань, пов'язаних з розпорядженнями грошовими коштами, що обліковуються на двох поточних рахунках.

07 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_4 довіреність ВТТ № 225928 від 06 червня 2014 року була скасована державним нотаріусом П'ятої ХДНК Стрельниковим А. С.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач просив визнати вказану довіреність недійсною як таку, що укладена внаслідок обману зі сторони представника, та всі інші правочини, які були укладені останнім на підставі вказаної довіреності у результаті зловмисної домовленості з іншими особами та всупереч інтересам довірителя.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 81 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляцйної інстанції, обгрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих у розумінні приписів статей 58, 59 ЦПК України доказів наявності будь-яких порушень при видачі довіреності і зловживань з нею зі сторони відповідача всупереч інтересам довірителя.

Крім того, позивач реалізував, передбачене статтею 248 ЦК України, право та скасував вказану довіреність.

Висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач не довів, що довіреність видана внаслідок обману та зловживань домовленістю є правильними, відповідає положенням статті 230, 232 ЦК України.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів наявність обставин використання ОСОБА_5 довіреності на здійснення будь-яких угод без згоди позивача, який видав довіреність та всупереч його інтересам. Будь-яких порушень при видачі довіреності і будь-яких зловживань з довіреністю зі сторони відповідача позивачем не доведено.

Апеляційний суд, встановивши, що заявник у передбачений законом строк не усунув недоліків апеляційної скарги, указаних в ухвалі апеляційного суду Харківської області від 26 грудня 2017 року, зокрема, зазначення дати ухвалення судового рішення, яке оскаржується, та надання його копії, правильно визнав його апеляційну скаргу неподаною та повернув її заявнику.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило