ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/68/19 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Прушинська О.В.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2018 року у складі судді Дорошинської В.Є., у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі позовною заявою ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок збройної агресії проти України

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Російської Федерації про відшкодування, заподіяної внаслідок збройної агресії проти України майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди 126 500 грн., еквівалентних 4 120,05 Євро, через позбавлення можливості отримувати дохід від надання в оренду, належної позивачу квартири АДРЕСА_1.

Внаслідок дій відповідача стало неможливим проживання та користування належним позивачу майном у м. Донецьку та потребувало переїзду і пошуку роботи та облаштування за новим місцем проживання, що повністю змінило звичний спосіб життя та завдало моральних страждань. Просив стягнути 1 074 415 грн., еквівалентних 35 000 Євро, на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

19 вересня 2018р. подана заява про забезпечення позову шляхом накладання арешту на право вимоги в межах зовнішнього запозичення за трастовим договором від 24.12.2013р., укладеним між Україною, від імені якої діяв Кабінет Міністрів України та компанією «The Law Trust Corporation p.l.c.» в межах суми стягнення 1200 915,44 грн. еквівалентних 39 120,85 Євро. Та заборонити будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб'єктам права зокрема, але не виключно, державам та іншим суб'єктам публічного права, фізичним та юридичним особам.

Заборонити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором від 24.12.2013р. в межах суми стягнення 1200 915,44 грн. еквівалентних 39 120,85 Євро.

Заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству Фінансів України та Національному Банку України, Державному Казначейству України та іншим органам державної влади їх посадовим особам здійснювати будь-які дії, пов'язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед РФ у розмірі в межах суми стягнення 1200 915,44 грн. еквівалентних 39 120,85 Євро.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб позивач обґрунтовує тим, що загальновідомим є факт укладання трастового договору від 24.12.2013р., згідно якого Україна отримала кредит 3 млрд. доларів США із 5-ти відсотковим зобов'язанням Міністерству фінансів РФ на строк до 20.12.2015р.

Згідно офіційного прес-релізу МВФ від 16.12.2015р. держателем вимоги, пов'язаної із єврооблігаціями на суму 3 млрд. доларів США є Фонд національного добробуту РФ ( ФНД РФ), придбані на підставі рішення уряду РФ. Таким чином МВФ офіційно підтверджено, що держателем облігацій є саме ФНД РФ.

Оскільки Україна не повернула вказане запозичення, заявник дійшов висновку, що РФ вимагає його повернення від держави Україна.

Крім того, Високим Судом Відділення Королівства Лави м. Лондон розглядається питання про повернення державою Україна державі РФ коштів, а тому рішення Високого суду про повернення коштів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у справі за поданим позовом.

До повноважень Конституційного Суду РФ віднесено право визначати право звертати до виконання чинні вердикти міжнародних органів щодо захисту прав і свобод людини, рішень ЕСПЛ, винесених проти РФ, що створює додаткові труднощі для виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача та порушить його права. Враховуючи, що за визначенням ст. 128, 177 ЦК України право вимоги у кредитному зобов'язанні є майном, належним відповідачу, державі РФ, на яке можна звернути стягнення та забезпечити виконання рішення суду у цивільній справі за його позовом до держави РФ.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2018р. у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги послалась на те, що суд не врахував обставини за яких заподіяна шкода майну та інтересам позивача. Суд першої інстанції не врахував, що за трастовим договором право вимоги є майном, на яке можна звернути стягнення у разі задоволення позову.

Суд не вжив найбільш ефективного заходу для реального забезпечення відновлення порушених прав позивача в майбутньому, оскільки не врахував, що кошти Фонду Добробуту РФ є частиною коштів федерального бюджету РФ, за рахунок яких може бути виконано рішення суду у майбутньому. Крім того, повноваження Конституційного суду РФ визначати право виконання рішення міжнародних судових органів та можливе рішення Високого суду Відділення Королівства Лави м. Лондон можуть зробити неможливим виконання рішення у даній цивільній справ у разі задоволення заявлених позивачем вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлені такі обставини.

У відповідності до ст. 149 ЦПК України, підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до роз'яснень наданих у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із надісланих до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що вимога ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову подана з метою ефективного і реального виконання рішення суду за його позовом до іноземної держави, Російської Федерації, про стягнення сум упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», пред'явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави як відповідача, накладання арешту на майно, що належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування до такого майна інших заходів забезпечення і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конвенції Генеральної Асамблеї ООН « Про юрисдикційні імунітети держав та їх властивості» визначено, що прийняті після постановлення рішення примусові заходи, такі як звернення стягнення, арешт та виконання рішення, щодо власності держави не можуть бути прийняті у зв'язку із розглядом в суді іншої держави, за винятком коли держава прямо погодилась на вжиття таких заходів, які вказані в арбітражній угоді або у письмовому контракті.

Утруднення виконання рішення суду у даній цивільній справі та необхідність застосування забезпечення поданого ОСОБА_2 позову, пов'язано із можливим ухваленням рішення Високого суду Відділення Королівства Лави м. Лондон, який розглядає звернення РФ щодо стягнення коштів із держави Україна, проте, жодних відомостей про відмову РФ від державного імунітету, передбаченого контрактом, укладеним 24.12.2013р., із державою України, в інтересах якої діяв Кабінет Міністрів України та компанією «The Law Trust Corporation p.l.c.» у заяві про забезпечення позову надано не було.

Крім того, визначаючи способи забезпечення позову, заявник порушував питання щодо встановлення заборон Кабінету Міністрів України, Міністерству Фінансів України, Державному Казначейству України та іншим органам державної влади їх посадовим особам здійснювати будь-які дії, пов'язані зі здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України, тоді як жодний із осіб, чиїх прав та інтересів стосується така заборона залучені до участі у справі не були.

Суд з достатньою повнотою розглянув викладені заявником підстави для вжиття обраних ним заходів забезпечення та врахував, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.12.2015р. № 1312-р. починаючи з 20.12.2015р. запроваджено тимчасове зупинення здійснення платежів з погашення та обслуговування державного боргу і гарантованого державного боргу за борговими зобов'язаннями за облігаціями державної позики, випущеної у 2013р. на строк, встановлений ст.1 Закону України «Про особливості здійснення правочинів з державним, гарантованим державою боргом та місцевим боргом від 15.05.2015р.».

Згідно ст.3 цього Закону встановлено мораторій на задоволення вимог кредиторів, шляхом тимчасового зупинення примусової реалізації будь-якого майна суб'єктів зовнішніх запозичень, тобто його відчуження за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню згідно Закону «Про виконавче провадження», а також тимчасово зупиняється списання коштів на виконання зобов'язань центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

За змістом поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що обраний заявником спосіб забезпечення покликаний необхідністю зупинити виконання зобов'язань перед іноземною державою, уповноваженими органами державної влади України, які не були залучені до участі у справі.

Крім того, заявником не доведена необхідність застосування саме таких заходів, тоді як зупинення платежів на погашення боргу за контрактом від 24.12.2013р. вже застосовано на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність реальної загрози невиконання рішення суду у цивільній справі та не співмірність обраних заявником засобів забезпечення тим вимогам, що є предметом судового розгляду у даній справі.

Оскільки ухвала суду постановлена за наявності для того підстав та з дотриманням встановленого процесуальним законом порядку, тоді як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міськогосуду Херсонської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 01 квітня 2019 року.

Головуючий ______________ Н.В.Орловська

Судді: ______________ О.В.Кутурланова

______________ В.В.Майданік