Справа № 299/1493/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Терпай С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Дидинської Богдани Миронівни в інтересах ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі в справі) на рішення Виноградівського районного суду від 09 червня 2017 року (у складі судді Надопти А.А.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом у травні 2017 р.

Просив визнати за ним право власності на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування.

На обґрунтування позовних вимог указав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, на день його смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач прийняв спадщину як спадкоємець першої черги, оскільки на день смерті свого батька проживав разом із ним. Дружина спадкодавця і, відповідно, мати позивача відмовилася від спадщини на користь останнього.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову через те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи.

Вважає необхідним звернутися до суду за захистом свого права шляхом визнання за ним права власності на спадковий будинок.

Рішенням Виноградівського районного суду від 09.06.2017 р. позов задоволено: визнано за позивачем право власності на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 .

Адвокат Дидинська Б.М. в інтересах ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі в справі) просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-позивач не вказав, а суд не перевірив коло спадкоємців першої черги;

-на момент смерті спадкодавця разом із ним проживали: ОСОБА_3 (дружина спадкодавця, мати позивача та апелянта), ОСОБА_2 (син спадкодавця, позивач) та ОСОБА_1 (син спадкодавця, апелянт);

-на день смерті спадкодавця спадкова маса становила лише Ѕ частину житлового будинку, оскільки спірний будинок належав по Ѕчастині батькам позивача та апелянта;

-відповідач свою Ѕ частину будинку заповіла позивачеві, відтак суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень і визнав за позивачем Ѕ частину будинку, яка по-перше не відноситься до спадкової маси, а по-друге заповідач (власник), тобто мати позивача, є живою.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові, з таких мотивів.

Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Апеляційний суд не може погодитися із цим висновком через порушення норм процесуального права, яке є безумовною підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується, що позивач і апелянт є синами спадкодавця ОСОБА_4 Це підтверджується їх свідоцтвами про народження (а.с.11,52). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Із довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» видно, що будинок, який є предметом спадщини, належить по Ѕ частині ОСОБА_4 (спадкодавець) і ОСОБА_3 (дружина спадкодавця) (а.с.15).

Також у матеріалах справи наявні свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, які підтверджують, що ОСОБА_4 (спадкодавець) і ОСОБА_3 (дружина спадкодавця) є власниками по Ѕ частині житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23,24).

У той же час ОСОБА_3 03 травня 2017 р. склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, заповіла своєму синові ОСОБА_2 (а.с.21).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Виноградівської міської ради до дня своє смерті ОСОБА_4 проживав разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.13).

ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі в справі) обґрунтовує порушення своїх прав тим, що спадкодавець був його батьком і на день смерті останнього апелянт проживав разом із ним, відтак вважається таким, що прийняв спадщину. Доказів цього апелянт не надає, однак останнім місцем реєстрації апелянта є АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта (а.с.51).

Сторонами в цивільному процесі є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене, та яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач, і яка, виходячи із заявленої останнім правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ст.ст. 26 ч.1, 30, 33 ЦПК України у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення).

За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами та поряд із іншим відповідачем не пред`явив вимогу до ОСОБА_1 який, за умови доведеності своєї правової позиції, може бути спадкоємцем спірного житлового будинку за своїм батьком.

Судом першої інстанції було допущено низку порушень, що призвело до ухвалення судового рішення із порушенням норм процесуального права.

Зокрема, судом не з`ясовано коло спадкоємців, чи є ще особи, які б могли претендувати на спадщину за померлим ОСОБА_4 .

Позивач стверджує, що звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, при цьому посилається на відповідь нотаріуса №221/01-16 від 29.04.2017 р.

У матеріалах справи є така відповідь, однак вона адресована не ОСОБА_2 , як останній стверджує у своєму позові, а ОСОБА_3 дружині спадкодавця і, відповідно, матері позивача (а.с.20). Чи звертався позивач із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за померлим батьком не відомо. Доказів у підтвердження цього факту немає.

Також судом першої інстанції було неправильно встановлено обсяг спадкового майна, який належав спадкодавцю.

Позивач просив визнати за ним право власності на спадкове майно (житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) у цілому, хоча по матеріалах справи чітко прослідковується, що спадкодавцю належала лише Ѕ частина будинку, інша частина належить відповідачеві, яка склала заповіт на користь позивача, тобто ця частина спірного будинку перейде позивачеві лише після смерті його мами.

Однак суд першої інстанції залишив ці обставини поза увагою і визнав право власності на ту частину будинку, яка належить не спадкодавцеві, а дружині спадкодавця, і в такому випадку апріорі не можна було визнавати в цілому право власності на житловий будинок у порядку спадкування.

Вочевидь, ОСОБА_1 як потенційний спадкоємець за своїм померлим батьком мав бути залучений до участі в справі як відповідач, однак цього зроблено не було, що, безумовно, потягло за собою порушення його прав та інтересів.

Відтак, із метою всебічного та повного з`ясування обставин справи, законного та справедливого вирішення спору ОСОБА_1 , який вважає себе спадкоємцем спірного будинку за померлим батьком, має бути залучений до участі в справі.

За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи,інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Оскільки суд першої інстанції залишив цю обставину (суб`єктний склад відповідачів) поза увагою, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей усунути вказане порушення, то оскаржене рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, що водночас не позбавляє зацікавлених осіб звернутися у суд із новим позовом до належних відповідачів.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.4, ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката Дидинської Богдани Миронівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

2.Рішення Виноградівського районного суду від 09 червня 2017 року скасувати.

3.У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1138,50 (одна тисяча сто тридцять вісім) грн. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

6.Повне судове рішення складено 04 листопада 2019 р.

Судді: