Єдиний унікальний номер 341/2278/18
Номер провадження 2/341/184/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Максимчина Ю.Д.

з участю секретаря судового засідання Томин Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Галичі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом та про реальний поділ нерухомого майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом та про реальний поділ нерухомого майна.

В обгрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя було складено заповіт, відповідно до якого спадкоємцем майна є він. Як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину та виготовив усі правовстановлюючі документи на спадкове майно. 07 листопада 2002 року нотаріусом йому було видано Свідоцтво про право на спадщину, яке зареєстроване у реєстрі за № 1155. 26 листопада 2002 року вказане свідоцтво зареєстрував в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації. На підставі даних документів він став власником Ѕ частини нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 60.4 кв. метри. Співвласником іншої частини є ОСОБА_2 , якому належить 1/2 частини цього домоволодіння. Відповідач по справі ОСОБА_2 разом зі своєю сімєю проживає у спірному будинку. Відповідач не визнає його прав на спірний будинок, самовільно поміняв замок у вхідних дверях будинку та перешкоджає йому реалізувати права власника, зокрема користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Тому просить провести реальний розподіл домоволодіння, виділивши свою Ѕ частини відповідно ідеальної частки, оскільки відповідач відмовляється укласти та нотаріально посвідчити Договір «Про поділ житлового будинку в натурі і припинення права спільної часткової власності». Виділити у натурі належну позивачу частку з нерухомого спільного майна може лише в судовому порядку, тому й вимушений звернутись до суду з цим позовом. Позивач просить суд виділити йому в натурі належну йому Ѕ частку у домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з :

-житлової кімнати (поз. 1-4), площею 15, 1 кв. м.;

-житлової кімнати (поз. 1-5), площею 17, 5 кв. м.;

-передня (поз. 1-6), площею 9.8 кв.м.;

-коридор (поз. 1-7), площею 4,9 кв.м.;

-комора (поз. ІІІ), площею 5,5 кв.м.;

-комора (поз. ІV), площею 14,6 кв.м. загальною площею в цілому 67,4 кв. м.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, позивачем подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розляду справи в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково.

Оглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підстав Свідоцва про право на спадщину за заповітом належить Ѕ частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Співвласником іншої частини є ОСОБА_2 , якому належить 1/2 частини цього домоволодіння.

Встановленим є те, що відповідач ОСОБА_2 постійно проживає в даному житловому будинку та між сторонами виникають сварки та непорозуміння щодо спільного володіння майном.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

За ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Згідно з ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як розяснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем.

Таким чином, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, які не були спростовані сторонами, з урахуванням встановлених судом обставин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вказаний позивачем варіант поділу відповідає фактичному користуванню кожною стороною своєю часткою будинку, а тому позовні вимоги в частині виділення позивачу в натурі 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності на нерухоме майно, підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 317, 321, 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 158, 258- 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом та про реальний поділ нерухомого майна - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні Ѕ частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Провести реальний поділ нерухомого майна домоволодіння за АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , виділивши у приватну власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1 , нерухоме майно Ѕ частини домоволодіння за АДРЕСА_1 , яке складається з:

- житлової кімнати (поз. 1-4), площею 15, 1 кв. м.;

- житлової кімнати (поз. 1-5), площею 17, 5 кв. м.;

- передньої (поз. 1-6), площею 9.8 кв.м.;

- коридору (поз. 1-7), площею 4,9 кв.м.;

- комори (поз. ІІІ), площею 5,5 кв.м.;

- комори (поз. ІV), площею 14,6 кв.м. загальною площею в цілому 67,4 кв. м., припинивши право спільної часткової власності на дане нерухоме майно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:Ю. Д. Максимчин