ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7402/19 Справа № 200/7054/17 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності договору.

Позовна заява мотивована тим, що підставами визнання недійсним кредитного договору є те, що спосіб отримання спірного кредиту (в доларах США) для розрахунку за купівлю будинку йому було рекомендовано працівниками банку через те, що за їх словами кредитні ресурси в доларах США коштують дешевше, ніж кредитні ресурси в українській гривні. При цьому, йому з боку банку не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформації про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. При отриманні кредиту він не був ознайомлений з більшістю істотних умов кредитного договору, зокрема: з правами банку, зі своїм зобов`язаннями, з порядком внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку, з відповідальністю за неналежне виконання договору та особливими умовами договору. Його підпис відсутній на багатьох сторінках кредитного договору, що свідчить про те, що з тими умовами, які на них зазначені він не був ознайомлений. З ним не були погоджені всі істотні умови кредитного договору.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір № 65/ф/3 від 19.03.2008 року, що укладений між ним та ВАТ АБ "Укргазбанк".

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що 19.03.2008 року між позивачем та ВАТ АБ "Укргазбанк", правонаступником якого є відповідач, був укладений кредитний договір № 65/ф/3.

Відповідно до п.1.1. цього кредитного договору банк надав позивачу як позичальнику кредит в сумі 30 000,00 доларів США на строк з 19.03.2008 року по 18.03.2028 року, або в день, визначений п.3.3.11. цього договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 13,3 % річних. Відповідно до п.1.4. кредитного договору кредит надається на задоволення споживчих потреб позичальника.

Відповідно до п.2.1. кредитного договору згідно з договором застави від 19.03.2008 року в забезпечення зобов`язань за кредитним договором банком прийнято в заставу будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.1.1. кредитного договору банк зобов`язався відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 та видати позичальнику кредит в сумі, зазначеній в п.1.1. цього договору з позичкового рахунка, шляхом видачі готівки через касу банку.

Пунктом 3.2.3. кредитного договору передбачено, що у разі відсутності або недостатності коштів у валюті кредиту на поточних рахунках позичальника погашення заборгованості позичальника перед банком, яка виникла за цим договором (повернення суми кредиту та сплата процентів за його користування) банк має право на договірне списання (стягнення) коштів з рахунків позичальника, відкритих у ВАТ АБ "Укргазбанк" в валютах відмінних від валюти кредиту, в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості (в валюті кредиту) за кредитом і процентами за його користування, і продаж стягненої валюти на Міжбанківському валютному ринку України та/або міжнародних валютних ринках за поточним (комерційним) курсом на день продажу. Банк реалізує своє право у відповідності з вимогами чинного законодавства. Комісійна винагорода, належна банку за здійснення зазначених операцій, а також понесені банком при реалізації цього права видатки, відшкодовуються за рахунок позичальника.

Відповідно до п.3.3.1. кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних плат в передбачені цим договором строки.

Відповідно до п.3.3.3. кредитного договору позичальник також зобов`язався повернення суми кредиту здійснювати на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у у Дніпропетровському ВАТ АБ "Укргазбанк", МФО 305448, щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з квітня 2008 року, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 125,00 доларів США. Якщо останній день для сплати частини кредиту припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по кредиту здійснюється напередодні. Дострокове повне або часткове повернення кредиту дозволяється у будь-який робочий день. У випадку внесення позичальником коштів на погашення заборгованості за кредитом в сумі, що перевищує розмір щомісячного платежу, надлишкова сума зараховується в рахунок сплати чергових платежів.

Як зазначено в п.6.5. кредитного договору, позичальнику надається інформація щодо ряду супутних послуг та тарифів до них у Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно копії рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ПАТ АБ "Укргазбанк" про визнання такими, що порушують вимоги закону положення кредитного договору, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину.

Так даним рішенням встановлено, що «як вбачається із вказаного кредитного договору, він був підписаний його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору вільним і відповідало їх внутрішній волі. Отримавши у банка грошові кошти, позичальник погодився з умовами даного договору та певний час здійснював платежі згідно його умов.»; «Є необґрунтованими доводи позивача про те, що кредитний договір № 65/ф/3 від 19.03.2008 року був укладений ним під впливом обману з підстав того, як зазначив його представник в судовому засіданні, що банк не роз`яснив йому сукупну вартість кредиту».

Згідно копії рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.10.2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року було задоволено позовні вимоги ПАТ АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з них заборгованість за спірним кредитним договором. Даним рішенням також було підтверджено існування і дійсність спірного кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суду позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати про центів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до частини 2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з частинами 3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно з ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доводи позивача приведені в апеляційній скарзі про те, що при укладанні спірного кредитного договору банком не були дотримані вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договори про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Порядок надання споживачу інформації про умови кредитування зазначена у ст. 11 цього Закону, відповідальність в разі не надання інформації передбачена ст.ст. 15, 23 зазначеного Закону.

Встановлено, що при зверненні позивача як позичальника до банку для отримання кредиту йому в повному обсязі була надана інформація відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме - інформація про особу та місцезнаходження кредитодавця, про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, про форми його забезпечення, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача, про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік всіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, про строк, на який кредит може бути одержаний, про варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, тощо, а наявний підпис ОСОБА_1 в Заяві позичальника-фізичної особи на отримання кредиту підтверджує ознайомлення його із умовами кредитного договору та згоду на ці умови.

Крім того, як зазначено в п.6.5. спірного кредитного договору, позичальнику надається інформація щодо ряду супутних послуг та тарифів до них у Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору, який позивачка підписала без зауважень, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано позивачкою.

Також, необгрунтованими є доводи позивача про те, що кредитний договір був укладений ним під впливом обману з підстав того, що банк не роз`яснив йому всіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що спірний кредитний договір був укладений банком з позивачкою під впливом обману, останньою суду не надано, а вище наведені доводи позивачки спростовуються встановленими судом обставинами про те, що банком було у повному обсязі роз`яснено позивачці при укладанні кредитного договору про сукупну вартість кредиту, про що свідчить, зокрема, її підпис в Анкеті-заяві позичальника-фізичної особи на отримання кредиту.

Як убачається із вказаного кредитного договору, він був підписаний його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у банка грошові кошти, позичальник погодився з умовами даного договору та певний час здійснював платежі згідно його умов.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення помилково послався на застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватись лише у випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити у позові не через пропуск позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Оскільки, судом першої інстанції зроблено висновок про недоведеність позовних вимог, помилковою є одночасна відмова з підстав застосування позовної давності та недоведеності позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко