ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4916/19 Справа № 195/1681/18 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 25.05.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов`язань, у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 13827,47 грн.

У зв`язку з чим, АТ КБ ПриватБанк просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.05.2012 року в розмірі 13827,47 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2019року у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк було відмовлено, з чим останній не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.05.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, що складається із Заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, копії яких додано позивачем до матеріалів справи.

Згідно умов вищевказаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Суд встановив, що у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 13827,47 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості станом на 31.05.2015 р. та станом на 25.09.2018 р., яка складається з наступного:

- 6338,19 грн. нараховано відсотків за користування кредитом;

- 7516,64 нараховано пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 634,64 грн. штраф (процентна складова).

Таким чином, з матеріалів справи суд встановив, що є розбіжності в сумі заборгованості (ціни позову), оскільки позивач просив стягнути з відповідача 13827,47 грн., а загальна сума позову складає 14989,47 грн., при цьому у доданому розрахунку відсутня сума тіла кредиту.

Представником позивача суду не надано відповідні письмові пояснення щодо розбіжностей суми заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції посилався на недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції і відхиляє доводи апелянта щодо того, що при підписанні анкети-заяви сторони досягли згоди стосовно всіх істотних умов договору, з наступних підстав.

Як вбачається з позову та встановлено судом першої інстанції, між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 25.05.2012 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Безпідставними є доводи АТ КБ ПриватБанк про те, що вказаний договір був оформлений відповідною анкетою-заявою відповідача 25.05.2012 року, яка містить підпис останнього про ознайомлення його з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку". Колегія суддів не може прийняти до уваги витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку як належний, допустимий та достатній доказ, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Тобто, відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не долучено до позовної заяви Умов та правил про надання банківських послуг, які б містили підпис позичальника, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ ПриватБанк не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані позивачем до позову.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16.

Крім того, анкета-заява, яка підписана відповідачем про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, не містить інформації, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору з відповідачем в порядку, передбаченому законом, погодження всіх істотних умов договору та обгрунтованості розрахунку заборгованості, враховуючи встановлені судом першої інстанції розбіжності в сумі заборгованості (ціни позову), відсутності у наданому розрахунку суми тіла кредиту, а тому позовні вимоги банку є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на те, що відповідач розрахунок заборгованості не спростував, також не можуть бути прийняті колегією суддів, як підстава для задоволення позовних вимог, так як відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину або відсутність заперечень з боку відповідача щодо наявності заборгованості при розгляді справи не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні спору про стягнення заборгованості по суті.

Жодних обґрунтувань, з яких саме причин вказані докази не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга АТ КБ ПриватБанк не містить.

Також, колегія суддів не приймає до уваги, як належний доказ, надану апелянтом копію фото відповідача з карткою, оскільки підстав вважати, що картка, з якою сфотографований відповідач (а.с. 56), є саме тією карткою, виданою відповідно до анкети-заяви, заповненої ОСОБА_1 25.05.2012 року. Крім цього, анкета-заява не містить зазначення будь-яких ідентифікуючих ознак картки (номер, вид), позначка про видачу будь-якої картки позивачу в анкеті відсутня.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк залишити без задоволення.

Заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2019року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова