Справа 206/2289/18
Провадження 2/206/57/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпрпоетровській області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування за законом,

за участі представника

позивача, адвоката Кузьміної Н.О.,

в с т а н о в и в:

27 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, в якому просить встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , 1958 року народження є її рідною сестрою. Визнати за нею право власності на житлоаий будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2-4).

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що будинок АДРЕСА_1 належав її рідній сестрі, ОСОБА_2 (у дівоцтві ОСОБА_3 ).Даний будинок у спадок отримав її батько, ОСОБА_4 , за довіреністю в інтересах та на користь своєї дочки, її сестри, ОСОБА_2 . ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є їх батьками. Дані обставини підтверджуються її свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб. Та обставина, що вона є ріною сестрою ОСОБА_2 , підтверджуєься домовою книгою. Ще до отримання спадщини, її сестра, ОСОБА_6 , поїхала проживати до м. Норильськ, Красноярського Краю Російської Федерації. Спадщину оформлював їх батько за довіреністю від сестри. Правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 залишилися у неї. Після того, як ОСОБА_2 переїхала проживати до м. Норильськ, її батьки та вона доглядали за спірним будинком, городом та садом. Вона у будинку проживала. ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , померла у м. Норильську. Їх батьки померли ще до смерті ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно у вигляді зазначеного будинку. Чоловік та син ОСОБА_2 , які проживали у м. Норильськ, повідомили їй, що будинок АДРЕСА_1 вони приймати у спадщину не бажають, оскільки їм житло в Україні не потрібно на це в них немає ані часу, ані грошей, щоб його доглядати. Та запропонували їй прийняти цей будинок у спадок, так як у м. Норильську в них було житло. Іншого майна у ОСОБА_2 на момент смерті не було. Квартира у м. Норильську належала ОСОБА_2 на праві користування. На початку 2000 років чоловік та син її сестри, ОСОБА_2 , померли. Оскільки оригінали документів на спадковий будинок залишилися у неї, вона була впевнена в тому, що він вже їй належить. 14 березня 2017 року вона звернулася до державного нотаріуса Восьмої ДДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 . Постановою від 14.03.2017 року, державний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона протягом 6-ти місяців з часу відкриття спадщини не вчинила дій, що свідчать про її прийняття, що передбачені ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, а саме: фактично не вступила в управління та володіння спадковим майном; не подала до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. А також, у неї відсутні докази родинних відносин зі спадкоємцем, а саме: відсутнє свідоцтво про народження її сестри ОСОБА_7 та її свідоцтво про реєстрацію шлюбу. Оскільки після смерті сестри, ОСОБА_2 , у неї залишилися в оригіналах правовстановлюючі документи на будинок, оригінали ощадних книжок, вона проживала у будинку та дані дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а точніше вже існували на час відкриття спадщини, тому вона втупила в управління та володіння спадковим майном, тому вона прийняла спадщину.

Відповідач Дніпровська міська рада відзив на позовну заяву не подали.

Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача Дніпровської міської ради Пастернак В.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Треті особі Восьма дніпровська державна нотаріальна контора і Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпрпоетровській області не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

07 травня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по даній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження, витребувано докази (а.с.29-30).

16.05.2018р., 25.07.2018р. від третьої особи Восьма дніпровська державна нотаріальна контора надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (32-33, 83-84).

Ухвалою від 05 липня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.76).

25.05.2018р., 17.07.2018 року від третьої особи Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпрпоетровській області надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.65, 78).

04.12.2018 року від представника позивача, адвоката Кузьміної Н.О. заявлено клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 04.12.2018 року витребувано у Самарського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (який знаходиться за адресою: вул. Космонавта Волкова буд. 3 в м. Дніпро) а саме: копію актового запису про розірвання шлюбу № 202 від 15.11.1977 року та копію актового запису про реєстрацію даного шлюбу; копію актового запису про смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2008 року по теперішній час (а.с.108).

Ухвалою від 24.01.2019 року витребувано у Самарського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (який знаходиться за адресою: вул. Космонавта Волкова буд. 3 в м. Дніпро) а саме: копію актового запису про смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2000 року по теперішній час (а.с.120).

Під час розгляду справи судом заслухано представників сторін, допитано свідків, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

26.06.2019 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_10 , батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28 жовтня 1950 року (а.с.6).

ОСОБА_10 23 серпня 1974 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 23.08.1974 року (а.с.73).

Будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.08.1990р. та зареєстрованого у Дніпропетровському міжміському БТІ 22.09.1990 року. (а.с.7).

Відповідно до довіреності від 23.11.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Норильської державної нотаріальної контори Красноярського краю Проліс Віра Семенівна уповноважила ОСОБА_4 вести спадкову справу про передачу їй спадкового майна, залишившегося після ОСОБА_13 , яке полягає у житловому будинку за адресою в АДРЕСА_1 , залишеного їй за заповітом (а.с.13).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 15.01.1997 року

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 19.09.1997 року (а.с.71).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Норильськ, Красноярського краю Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 17.09.1998 року (а.с.14).

З домової книги на домоволодіння АДРЕСА_2 видно, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 тривалий час були зареєстровані і проживали за даною адресою (а.с.15-20).

Постановою від 14.03.2017 року, державний нотаріус відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті рідної сестри ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 протягом 6-ти місяців з часу відкриття спадщини не вчинила дій, що свідчать про її прийняття, що передбачені ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, а саме: фактично не вступила в управління та володіння спадковим майном; не подала до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. А також, у ОСОБА_15 відсутні документи, що підтверджують родинні стосунки з померлою (а.с.22).

З наданої на виконання ухвали суду копії спадкової справи № 297/2016 після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 видно, що ОСОБА_1 31.05.2016 року звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 в м. Норильськ, Красноярського краю Російської Федерації не відкривалася, заповіти від її імені відсутні. Також наявна відповідь, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 09.04.1997 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , прибула на зазначену адресу з адреси: АДРЕСА_4 , знята з реєстрації 09.10.1998 року у зв`язку зі смертю, на момент смерті з нею були зареєстровані ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 09.04.1997р. по 14.05.2008р. (знятий у зв`язку зі смертю) та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 09.04.1997 року по 14.04.2009р. (знятий за рішенням суду) (а.с.34-59).

На виконання ухвали суду Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпрпоетровській області надано повний витяг про народження ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з якого видно, що її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.67-69).

На виконання ухвали суду Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпрпоетровській області надано повний витяг про шлюб ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , з якого видно, що ОСОБА_2 13 жовтня 1979 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_16 , прізвище дружини до реєстрації шлюбу ОСОБА_3 (а.с.79-81).

На виконання запиту суду Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпрпоетровській області надано копію актового запису про шлюб № 69 від 30.04.1977 року на ОСОБА_18 ) та ОСОБА_19 та копію актового запису про розірвання шлюбу № 202 від 15.11.1977 року на ОСОБА_20 та ОСОБА_19 (а.с.111-113).

Згідно відповіді Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпрпоетровській області від 29.01.2019р. наданої на запит суду актовий запис про смерть ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутній (а.с.123).

Відповідно до дублікату довідки про причину смерті № 207 від 05.04.2019р. виданої Комунальним закладом «Міською клінічною лікарнею № 21 ім. Є.Г. Попкової» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.134).

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_6 , виданого повторно запис поновлено 10.06.2019р. (а.с.140).

Допитані в судовому засіданні свідки, заявлені позивачем ОСОБА_22 та ОСОБА_23 підтвердили той факт, що позивач та ОСОБА_24 є рідними сестрами, вони проживали з їх батьками за однією адресою по АДРЕСА_2 ОСОБА_24 поїхала у Норильськ, оскільки уклала шлюб з ОСОБА_16 . Позивач проживає у будинку по АДРЕСА_1 . Останній раз ОСОБА_24 приїзджала на поховання батьків.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчинюють нотаріальні дії, Свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту родинних відносин підлягає до задоволення, факт, який просять встановити заявник має юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить вирішення його особистих майнових прав.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України в редакції 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як передбачено ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР у редакції 1963 року, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 548 ЦК (в редакції 1963 року) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР У редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вступивши в управління та володіння спадковим майном.

П. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових втрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проте у позовній заяві позивач просила покласти судові витрати на неї та не стягувати з відповідача.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , 1958 року народження є рідною сестрою ОСОБА_1 , 1950 року народження ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 липня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков