Номер провадження: 22-ц/813/7475/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка №3» Одеської міської ради, в особі Директора, про поновлення на роботі,

встановив:

11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №3» Одеської міської ради (далі - КУ «ДМП №3»), в якому просила визнати наказ КУ «ДМП №3» № 103-к від 27.11.2017 року про зміну позивачці кваліфікаційної категорії незаконним, зобов`язати головного лікаря КУ«ДМП № 3» Чеканову Л.Т. поновити її на посаді лікаря загальної практики сімейної медицини.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 02 листопада 2015 року вона працювала на посаді «лікаря загальної практики - сімейної медицини» у підлітковому кабінеті КУ «ДМП №3», що підтверджується записом у її трудовій книжці.

Згідно наказу КУ«ДМП № 3» № 103-к від 27.11.2017 року позивач ОСОБА_1 переведена на посаду «лікаря-стажиста» з 28.11.2017 року, на підставі закінчення строку дії сертифікату, що підтверджується копією наказу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказала, що вона ознайомлена із зазначеним наказом 09.08.2018 року. Стосовно переведення на посаду «стажиста», вона зверталась до адміністрації поліклініки, а також до керівництва Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, однак відповіді з ДОЗ Одеської ОДА вона не отримала.

Крім того, головний лікар поліклініки Чеканова Л.Т. протиправних розпоряджень не відмінила, унеможливила чергову атестацію позивача, що змусило її звернутись зданим позовом до суду.

Позивач також обгрунтовувала свої вимоги тим, що головний лікар поліклініки не уповноважений здійснювати перевід лікаря на посаду «лікаря-стажиста», визначати установу і термін для стажування.

У зв`язку з цим, оскільки наказ головного лікаря КУ«ДМП № 3» № 103-к від 27.11.2017 року про зміну лікарю кваліфікаційної категорії порушує вимоги Наказу МОЗ України №48 від 17 березня 1993 року, то позивач просила її вимоги задовольнити, вказуючи на те, що наказ головного лікаря КУ«ДМП № 3» № 103-к від 27.11.2017 року незаконний і необгрунтований.

Також позивач посилалась на те, що окрім того, що наказ виданий неповноважною особою, у наказі причина переведення на посаду лікаря-стажиста «закінчення строку дії сертифікату» не відповідає чинному законодавству.

04.02.2019 року представник відповідача надала суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю, посилаючись на його необґрунтованість. Послалась на те, що в діях відповідача відсутнє порушення вимог чинного трудового законодавства під час переведення позивача на посаду лікаря-стажиста. Також представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 пропустила встановлений законом 3-х місячний строк для звернення до суду за захистом порушення трудового права, оскільки безспірно дізналась про порушення свого права 29.01.2018 року, коли була ознайомлена з листом інспектора відділу кадрів (а.с.64).

В свою чергу, 04.02.2019 року позивачка надала відповідь на відзив, в якій посилалась на те, що матеріали відзиву не містять доказів її ознайомлення з наказом №103-К від 27.11.2018 року про переведення на посаду лікаря-стажиста. Надане представником відповідача повідомлення про переведення на посаду лікаря-стажиста від 29.01.2018 року з особистим підписом позивачки вважає «службовою запискою» від інспектора відділу кадрів, яке не має юридичної сили і не є допустимим доказом ознайомлення позивачки з наказом керівництва.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «ДМР №3», яке є правонаступником КУ «ДМП №3», про визнання незаконним наказу головного лікаря КУ«ДМП № 3» № 103-к від 27.11.2017 року про зміну ОСОБА_1 кваліфікаційної категорії та переведення на нижче оплачувану посаду «лікаря-стажиста», зобов`язання головного лікаря КУ«ДМП №3», Чеканову Л.Т. поновити на посаді «лікаря загальної практики сімейної медицини» ОСОБА_1 , було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року, та постановлення нового, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 04.11.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи. У зв`язку з цим, судове засідання не проводиться.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього рішення є 04.11.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до пункту 8 статті 8 Закону України «Про державну службу» кожен зобов`язаний виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

З цих підстав правочин відповідача - наказ №103-к від 27.11.2017 року має бути обгрунтованим та виданим у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

В оскаржуваному наказі КУ«ДМП №3» № 103-к від 27.11.2017 року зазначено, що підставою для його видання є закінчення строку дії сертифікату позивачки ОСОБА_1 (а.с.10).

У зв`язку з цим, доводи ОСОБА_1 про те, що в наказі не зазначено нормативно - правового акту, яким керувався відповідач при його виданні, що свідчить про невідповідність наказу вимогам законодавства України, є безпідставними і необрунтованими.

Разом з тим, Міністерством охорони здоров`я (далі - МОЗ) України встановлено вичерпний перелік підстав для переведення лікаря у стажисти, визначено порядок стажування лікарів, зокрема, бази для стажування та строки стажування. МОЗ України визначено термін щодо переведення лікаря на посаду стажиста з урахуванням року, місяця і дня.

У відповідності до ч.2 ст.15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» накази МОЗ України є обов`язковими для виконання сторонами судового процесу.

Так, нормативно - правові документи МОЗ України щодо безперервного професійного розвитку лікарів не містять приписів обставини стосовно «закінчення строку дії сертифікату», про що відповідач зазначив як підставу переведення позивачки на посаду стажиста.

У розпорядчих документах МОЗ України, вказані факти, що мають юридичне значення: «5-річний строк з моменту попередньої атестації», «дата попередньої атестації», «дата закінчення дії попередньої атестації», «строк дії попередньої атестації».

У відповідності до п.10 розділу І «Положення про порядок проведення атестації лікарів», затвердженого Наказом МОЗ України № 359 від 19.12.1997р. (а.с.90-93) стажуванню і атестації на підтвердження звання «лікар-спеціаліст» підлягають лікарі, які протягом року після закінчення 5-річного строку з дати попередньої атестації не виявили бажання і не подали документи на чергову атестацію.

Як вбачається з матеріалів справи, датою попередньої атестації позивачки, вказану у її сертифікаті спеціаліста, є 28.11.2012 року, а тому 5-річний строк з моменту попередньої атестації позивачки з отримання звання спеціаліста за фахом «загальна практика-сімейна медицина» закінчується 28.11.2017 року. Через рік закінчується строк дії попередньої атестації, у зв`язку з чим датою закінчення дії попередньої атестації позивачки є 28.11.2018 року (а.с.8).

Зазначені обставини свідчать про те, що позивачка ОСОБА_1 не підлягала стажуванню з 28.11.2017 року, у зв`язку з чим наказ КУ «ДМП №3» № 103-к від 27.11.2017 року є необгрунтованим і протизаконним.

При цьому, судом не враховано роз`яснення Департаменту кадрової політики МОЗ України, які надані у листі № 11-02-09/10-1 від 11.01.2011 року щодо правильного використання посад «лікар-стажист», що призвело до ухвалення рішення про відсутність порушень з боку адміністрації КУ «ДМП №3» при видачі наказу № 103-к від 27.11.2017 року (а.с.123).

Також судом не було враховано, що згідно Свідоцтва № 015702 від 06 березня 2018 року, виданого факультетом післядипломної освіти Одеського Національного медичного університету, позивачці присвоєно другий рівень кваліфікаційної категорії (а.с.80).

Крім того, судом не враховано, що позивачка має посвідчення № 747 про те, що 08.05.2019 року вона проходила атестацію в атестаційній комісії при Департаменті охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації та їй присвоєна друга категорія по спеціальності «Загальна практика - сімейна медицина» (а.с.122).

Посилання відповідача на п.1 Розділу ІІ «Положення про порядок проведення атестації лікарів», затвердженого Наказом МОЗ України № 359 від 19.12.1997 року, є безпідставним, так як п. 1 Розділу II вказаного вище «Положення» містить правила атестації лікарів, які вперше атестуються на присвоєння звання лікаря - спеціаліста і не містить правила переведення практикуючих лікарів-спеціалістів у стажисти, а також не містить приписів щодо обставини «закінчення строку дії сертифікату», що є предметом позову.

Суд першої інстанції також не з`ясував вказаних обставин, що призвело до необрунтованого застосування судом до спірних правовідносин п. 1 Розділу II вказаного вище «Положення».

Судом також не враховано, що відповідно до ст.32 КЗпП України переведення працівників на іншу посаду допускається лише за їхньою згодою. За змістом ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Атестація лікарів на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційних категорій проводиться за бажанням лікаря, що засвідчується заявою, що вбачається з п. 10 Розділу І «Положення про порядок проведення атестації лікарів».

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач попередив позивачку про переведення на нижчу посаду лікаря стажиста, не ознайомив із оскаржуваним наказом і не отримав її згоди на стажування.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що у разі закінчення терміну одного року після закінчення 5-річного строку з моменту попередньої атестації на отримання звання лікаря-спеціаліста з певної спеціальності, лікар підлягає терміновому направленню на стажування і до отримання звання «лікар-спеціаліст» переводиться на посаду «лікар-стажист».

При цьому лікарська посада на час стажування повинна бути заміщена посадою лікаря-стажиста з цієї спеціальності, що підтверджується листом МОЗ України від 11.01.2011 р № 11-02-09/10-1 (а.с.123).

Стажування лікарів здійснюється в інститутах удосконалення лікарів або на факультетах удосконалення лікарів при медичних інститутах. Направлення лікарів на стажування здійснюється управлінням охорони здоров`я обласної державної адміністрації. Термін стажування від одного до шести місяців визначається лікарю у кожному випадку окремо органом охорони здоров`я, що направляє його на стажування. Перед направленням, лікар на час стажування зараховується органом охорони здоров`я на посаду лікаря-стажиста в установу охорони здоров`я.

Направленню на спеціалізацію в інститути (факультети) удосконалення лікарів має передувати заміщення лікарської посади в закладах охорони здоров`я - інтерном (стажистом) з цієї спеціальності.

У разі закінчення дії попередньої атестації лікар підлягає терміновому направленню до вищого навчального закладу на курси стажування і до отримання звання «лікар-спеціаліст» лікар переводиться на посаду «лікар-стажист», лікарська посада на час стажування заміщується посадою лікаря-стажиста з цієї спеціальності. Тобто, переведенню на посаду стажиста має передувати направлення лікаря на курси стажування, чого відповідач не вчиняв.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуваний наказ КУ «ДМП №3» від 27.11.2017 року є незаконним і безпідставним, що не було враховано судом першої інстанції.

У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 , в частині незаконності вказаного наказу, є обгрунтованими і слушними, та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою пропущений тримісячний строк для звернення до суду за захистом своїх трудових прав, як то передбачено ч.1 ст. 233 КЗпП України.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що у відповідності до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення, або з дня видачі трудової книжки.

Тобто, право позивача на звернення до суду для вирішення трудового спору обмежено тримісячним строком з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (окрім спорів у справах про звільнення).

З огляду на вимоги чинного трудового законодавства, позивачка ОСОБА_1 повинна була звернутись до суду за захистом своїх трудових прав щодо незаконного переведення на іншу посаду не пізніше 29.04.2018 року, оскільки про своє переведення вона якнайменше дізналась 29.01.2018 року, про що свідчить її власний підпис в листі інспектора відділу кадрів Побле Н.І. про те, що наказом КУ «ДМП №3» № 107-К від 28.11.2017 року її було переведено на посаду лікаря-стажиста з загальної практики сімейної медицини (а.с.64).

Доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що вказаний лист не може свідчити про те, що вона дізналась про порушення свого трудового права лише 09.08.2018 року, коли отримала витяг з наказу № 103-к від 27.11.2017 року (а.с.10), є безпідставними, так як при незаконному переведенні працівника на іншу посаду, строк звернення до суду починається не з дати отримання копії наказу, або його витягу, а з моменту, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що позивачка ОСОБА_1 не лише могла дізнатись про порушення свого права щонайменше 29.01.2018 року, а дізналась про своє переведення саме 29.01.2018 року, про що зазначено апеляційним судом вище.

У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови позивачці ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог через пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду за захистом своїх трудових прав. Підстав для поновлення цих строків матеріали справи не містять.

При цьому, колегія суддів вважає за можливе зазначити, що пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін; у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк; передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору; якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав; оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.

Згідно зі статтею 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що, ухвалюючи рішення, суд неповно встановив обставини справи, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ч. 4 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду, в частині обґрунтування підстав відмови у позові.

Тобто, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити позивачці ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду за захистом своїх трудових прав без поважних причин.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року змінити, в частині обґрунтування підстав відмови у позові і відмовити позивачці ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду за захистом своїх трудових прав без поважних причин.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра