Ухвала

02 липня 2019 року

м. Київ

справа № 219/9344/17

провадження № 61-11855ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі часток житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділення в натурі часток житлового будинку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з 23 вересня 1995 року по 21 листопада 2013 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1

За час перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що у листопаді 2013 року вона разом із сином була вимушена покинути вказаний будинок та переїхати жити до своїх батьків.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2017 року за позивачем та відповідачем було визнано право власності на спірний будинок по 1/2 за кожним.

Вказувала, що на даний час вона із сином має намір заселитися до будинку, однак відповідач, не дивлячись на наявність судового рішення про поділ будинку, не бажає визначати порядок користування ниммирним шляхом такористується усім будинком самостійно.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши позов, позивач просила суд:

1. Поділити в натурі житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 між нею та відповідачем наступним чином:

- надати їй у власність кімнати, визначені у технічному паспорті цифрами: 1-5 площею 9,9 кв. м., 1-4 площею 19,6 кв.м., а всього - 29,5 кв.м.;

- надати у власність ОСОБА_1 кімнати, позначені у технічному паспорті цифрами 1-7 площею 5,60 кв. м., 1-1 площею 2,92 кв. м., 1-2 площею 4,10 кв. м., 1-6 площею 8,45 кв. м., 1-3 площею 12,55 кв. м., а всього - 33,62 кв. м.

2. Залишити у їх спільному загальному користуванні земельну ділянку та дві господарські будівлі, зазначені у технічному паспорті за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2019 рокупозов ОСОБА_2 задоволено.

Виділено ОСОБА_2 в натурі у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2: кімнати «1-4» площею 19,60 кв. м., «1-5» площею 9,90 кв. м., загальною площею 29,5 кв. м., що становить 47/100 частин житлового будинку, вартістю 40 270 грн.

Виділено ОСОБА_1 в натурі у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2: кімнати «1-1» площею 2,92 кв. м., «1-2» площею 4,10 кв. м., «1-3» площею 12,55 кв. м., «1-6» площею 8,45 кв. м., «1-7» площею 5,60 кв. м., загальною площею 33,62 кв. м., що становить 53/100 частин житлового будинку, вартістю 45 895 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок компенсації різниці вартості виділених часток 2 812 грн 50 коп.

Переобладнання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 визначено провести згідно з висновком експертизи № 1181-1186 від 13 липня 2018 року за рахунок ОСОБА_2 наступним чином: закласти дверний отвір між приміщенням «1-3» та приміщенням «1-4», виконати улаштування дверного отвору для входу в квартиру ОСОБА_2 в приміщенні «1-5» з пристроєм дверного блоку замість віконного отвору.

Залишено у загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку, господарські будівлі та споруди, розташовані на території домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_2 питання про розподіл судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного суду від 05 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У червні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 05 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 960 500 грн (1 921* 500).

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував ціну та предмет позову, складність справи та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та

застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі часток житлового будинкувідмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко