ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м.Херсон

Номер справи: 662/2618/18

Номер провадження: 22-ц/819/1034/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач)Ігнатенко П.Я.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Полікарпової О.М.,
за участю секретаряПрушинської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Тимченка О.В. від 09 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування збитків у зв`язку із порушенням зобов`язання та застосування наслідків порушення грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.03.2007 року працівник ВАТ «Райффайзен банк «Аваль» ОСОБА_2 , виконуючи свої трудові обов`язки, прийняла від неї 1500 доларів США та поставила відмітку в договорі № 8 від 13.03.2007 року для внесення на відповідний рахунок. Однак, грошові кошти на рахунок позивача не внесла, а умисно розтратила їх, передавши іншому працівнику банку ОСОБА_3 .

Вказані обставини встановлені вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засуджені за викрадення чужого майна, в тому числі її коштів.

Позивач зазначила, що з метою повернення втрачених коштів за викладених обставин, у березні 2016 року вона звернулась до Новотроїцького районного суду Херсонської області із позовною заявою до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди.

Справа в судах розглядалася неодноразово. Останнім судовим рішенням, а саме - рішенням Новотроїцького суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року та рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 16 червня 2016 року, залишеними без змін постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у цивільній справі №662/248/16-ц, позовну заяву задоволено, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 39105 гривень збитків, що еквівалентно 1500 доларів США.

ОСОБА_1 звернула увагу на те, що суди встановили факт укладення нею договору банківського вкладу із відповідачем та банк добровільно виконав судове рішення лише в листопаді 2018 року. Таким чином, з моменту внесення грошових коштів до банку в березні 2007 року до моменту їх повернення в листопаді 2018 року минуло 11 років, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь збитки за невиконання грошового зобов`язання в сумі 495 доларів США, що становить 13216 гривень по курсу долара США та витрати на правову допомогу в сумі 1300 грн.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування збитків у зв`язку із порушенням зобов`язання та застосування наслідків порушення грошового зобов`язання - задоволено частково. Стягнуто з АТ «Райффайзен Банк Аваль на користь ОСОБА_1 понесені збитки у зв`язку з порушенням зобов`язання 3% річних в загальній сумі 601,00 грн. та понесені судові витрати в сумі 02,00 (дві) гривні сплаченого судового збору, витрати на правову допомогу в сумі 1300,00 (одна тисяча триста) гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що в межах заявленого ОСОБА_1 позову розмір майнової шкоди вже визначався рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області у справі № 662/248/16-ц і змінюватися не може, позивачка вже отримала суму відшкодування, тому вважає повторне стягнення незаконним. Окрім того, вимоги про стягнення 3% річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_5., який діє від імені ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача - Руденко В.І. надав додаткові пояснення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та звернув увагу суду на те, що 11.05.2011 року сплив строк позовної давності, закінчення строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року у справі № 662/248/16-ц позов ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 39105, 00 грн. завданої матеріальної шкоди та витрати на юридичну допомогу в сумі 1000, 00 грн (а.с. 54-56).

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 16 червня 2016 року ухвалено: апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково. Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення грошових коштів у розмірі 39105,00грн. на підставі ст.ст. 1166, 1172 ЦК України змінити та вважати, що ці вимоги задоволено з підстав передбачених ст.ст. 1058-1060 ЦК України. В решті рішення залишити без змін (а.с. 57-60).

Постановою Верховного Суду 12 вересня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення. Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 16 червня 2016 року залишені без змін (а.с. 4-6).

З рішень у справі № 662/248/16-ц вбачається, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який в цій частині набрав законної сили, ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні розкрадання коштів, зокрема тих, які були прийняті нею 13 березня 2007 року від ОСОБА_1 на підставі договору № 8 від 13 березня 2007 року та засуджена за вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст. 200, ч.ч.1,2,3 ст.358 КК України.

Окрім того, рішеннями судів встановлено, що 13 березня 2007 року між ВАТ ««Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Вільні кошти» (з пролонгацією) № 8, за яким позивач внесла на рахунок вкладу кошти в сумі 1500 доларів США під 7% річних строком до 13 вересня 2007 року. На поповнення цього рахунку 13 березня 2007 року ОСОБА_1 передала у приміщенні банку касиру ОСОБА_2 1500 доларів США, у зв`язку з чим була зроблена відповідна відмітка у договорі. Однак ОСОБА_2 грошові кошти на рахунок вкладника не внесла, а умисно розтратила передавши їх ОСОБА_3 . На момент подання позову грошові кошти в розмірі 1500 доларів США банком позивачці не повернуті, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто грошові кошти у розмірі 39105,00 грн

Таким чином, згідно чинних рішень, які мають преюдиціальне значення встановлено, що після 13.09.2007 року у банку виник обов`язок виплати грошового зобов`язання щодо повернення банківського вкладу в сумі 1500 доларів США.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється, що вказані зобов`язання виконані банком 05 листопада 2018 року, у зв`язку з чим вбачається прострочення боржником виплати грошового зобов`язання.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

До позовних вимог за ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки.

Вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат. Стягнення трьох процентів річних до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України та інфляційних втрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц, від 21.03.2018 року у справі № 541/3149/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що спір стосується несвоєчасного виконання грошового зобов`язання по виплаті вкладу в розмірі 1500 доларів США, внесеного позивачкою 13.03.2007 року, строк якого закінчився 13.09.2007 року.

Рішеннями судів у справі № 662/248/16-ц встановлено невиконання грошового зобов`язання (1500 доларів США) та стягнута сума вкладу в гривневому еквіваленті.

За таких обставин, враховуючи, що прострочена сума становить 1500 доларів США, для розрахунку 3% річних відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України має братися прострочена сума за договором в доларах США, а не її еквівалент у національній валюті України.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі № 373/2054/16-ц.

Невиконане грошове зобов`язання мало місце з 2007 року, коли у банку настав строк виплати вкладу. Ухвалення рішення суду 06.04.2016 року, яке набрало законної сили 16.06.2016 року про стягнення суми вкладу (у гривневому еквіваленті) підтвердило наявність грошового зобов`язання та не суперечить застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц компенсація за ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає до стягнення незалежно від підстав виникнення зобов`язання (договір чи делікт) та незалежно від ухвалення рішення суду про стягнення основної суми.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування підстав для стягнення 3 % річних з відповідача за порушення грошового зобов`язання, однак дійшов невірного висновку про період розрахунку 3% річних, визначення розміру та валюти відшкодування в гривнях.

Отже, оскільки відповідач прострочив виплату вкладу в сумі 1500 доларів США, на користь позивачки підлягають стягненню 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, що мають бути розраховані у доларах США та у зв`язку із заявою про сплив строку позовної давності поданої відповідачем, таке відшкодування підлягає стягненню за останні три роки перед зверненням позивачки до суду, а саме - в сумі 135 доларів США ((1500 дол. США*3%/100%)*3 роки =135 дол. США).

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнення 3% річних підлягає за період прострочення з 01.11.2007 року по 01.11.2018 року - до уваги не приймаються з огляду на вищезазначені правові позиції Верховного Суду про застосування до спірних правовідносин загального строку позовної давності та обмеження стягнення 3% річних останніми трьома роками перед зверненням до суду.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення 3 % річних з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 з 601 грн до 135 доларів США та згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України зміні в частині судових витрат з 2 гривень до 64,08 гривень. В решті це ж рішення суду підлягає залишенню без змін.

Окрім того, у зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави підлягає стягненню 104,66 грн в рахунок відшкодування судового збору на стадії апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року, - змінити.

Суму стягнення 3 % річних з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 змінити з 601 гривні до 135 (сто тридцять п`ять) доларів США, в частині судових витрат змінити з 2 гривень до 64,08 (шістдесят чотири гривні вісім копійок) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави 104,66 (сто чотири гривні шістдесят шість копійок) гривень - відшкодування судового збору на стадії апеляційного розгляду.

В решті це ж рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 09 липня 2019 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова