Провадження №2/592/90/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Корольової Г.Ю.

за участю секретаря Панасовської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради (40034, м. Суми, вул. Харківська,35), Служба у справах дітей, Сумської Районної Державної Адміністрації (40009, м. Суми, вул. Іллінська,97) про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивачка - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача - ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги обґрунтувала тим, що син проживає та повністю перебуває на її утриманні, з відповідачем проживали однією сім*єю у цивільному шлюбі , а саме до 2013 року. Відповідач проживає окремо і після припинення цивільного шлюбу не цікався життям сина, його здоров*ям, вихованням, не надаючи ніякої матеріальної допомоги, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні, не цікавиться, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного медичного огляду, що негативно впливає на його розвиток, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення. До неї або служби у справах дітей Сумської міської ради з питання про усунення перешкод у спілкуванні з сином та участі в його вихованні та встановлення часів зустрічі з ним не звертався, що підтверджує відсутність з її боку перешкод у спілкуванні з сином. За таких обставин, просить постановити рішення, яким позбавити відповідача - ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.

Представники третьої особи в судовому засіданні підтримали не заперечували проти задоволення позовних вимог і підтвердили намагання залучити відповідача до виховання малолітнього сина, але його не цікавила доля сина і не проявляв ініціативу ані зустріч, ані допомоги своєму сину.

Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечувала позивачка.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази приходить до наступних висновків.

Відповідач - ОСОБА_2 є батьком малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивачка його матір'ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 27.01.2011 року виконкомом Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області (а.с.5).

В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у цивільному шлюбі з 2009 р. до 2013 року.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний , духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов»язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року з подальшими змінами у 2008 р. позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України роз'яснено, що Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами у 2008 р. наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, як підстава для позбавлення батьківських права має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батька обов'язків по вихованню, а також встановити, що батька ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов»язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає , що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявилися безрезультатними.

Статтею 3 Конвенцію про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Суд вважає, що відповідач не був позбавлений можливості протягом з 2013 року покласти зусиль для виховання свого сина, але навпаки, за цей період він не покладав зусиль для відновлення відносин з дитиною, його матеріальної та моральної забезпеченості, а тому суд розцінює його поведінку як свідомо ухилення від виконання своїх батьківських та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку для задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір з відповідача на користь позивачки у розмірі 704,80 грн

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 81, 89, 133, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, ст.ст. 150,151,155, 164 Сімейного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради (40034, м. Суми, вул. Харківська,35), Служба у справах дітей, Сумської Районної Державної Адміністрації (40009, м. Суми, вул. Іллінська,97) про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, відносно сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2)

судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 02.04.2019р.

Суддя Г.Ю. Корольова