П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 липня 2019 року місто Київ

справа № 752/26376/17

провадження № 22-ц/824/7789/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Махлай Л.Д., Стрижеуса А.М..,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 8 лютого 2019 року , ухвалене у складі судді Шевченко Т.М.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк`з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 3 грудня 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Станом на 29 листопада 2017 року заборгованість відповідача становить 13028 грн.92 коп., що складається з: 8543 грн.25 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 4673 грн.39 коп. заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500 грн. штраф ( фіксована складова); 596 грн.62 коп. штраф (процентна складова).

Посилаючись на те, що добровільно відповідач заборгованість не погашає, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 8 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, посилався на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст..ст.6, 11, 13, 81,83,89 ЦПК України став на бік відповідача, не мотивовано відхилив надані позивачем докази та ухвалив незаконне та не обґрунтоване рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог, чим звільнив відповідача від відповідальності, що суперечить п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі». Крім того, апелянт посилався на те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Відповідач поставив свій підпис саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Також зазначив про помилковість висновків суду, оскільки відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, відповідач не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв.

Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Відповідач посилається у відзиві на те, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить в собі спростування тверджень та висновків суду викладених в рішенні. Апелянтом не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального або ж процесуального права, а отже підстави для скасування судового рішення відсутні.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що договір №б/н від 3 грудня 2010 року, який знаходиться в матеріалах справи та яким позивач обґрунтовує позовні вимоги до ОСОБА_1 , не відповідає, визначеній Умовами і правилами надання банківських послуг, формі, оскільки має лише три його складові - заяву, витяг з тарифів та Умови і правила надання банківських послуг. Пам`ятку клієнта з підписом відповідача/Довідку об умовах кредитування, яка відповідно до Умов є частиною Договору, позивачем не надано та не вказано чи є Пам`ятка клієнта/Довідка об умов кредитування одним документом чи це є два різних документа. Також, суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем Умови не містять посилань на особу ОСОБА_1 , а саме текст Умов, доданий позивачем до позову, не датований та не має посилань на номер розпорядчого акту, яким вони були затверджені правлінням, а тому встановити з якими саме Умовами було ознайомлено відповідача неможливо, враховуючи і ту обставину, що події мали місце у 2010 році. Крім того, суд першої інстанції також зазначив, що оскільки додані позивачем до позовної заяви Тарифи банку також не датовані та не мають посилань на номер розпорядчого акту, яким вони були затверджені правлінням, тому неможливо встановити з якими саме Тарифами банку був ознайомлений відповідач при зверненні з заявою до позивача. При цьому, не зрозуміло, який саме кредитний ліміт встановлений на картковий рахунок відповідачу, а також незрозуміло на підставі яких Тарифів банк обчислював заборгованість за кредитом з огляду на розбіжність даних про те, який кредитний ліміт був встановлений відповідачу і який кредит останній отримав.

Зважаючи на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що правові підстави вважати, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг за наданими позивачем доказами, відсутні, оскільки позивачем не доведено, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам і вимогам матеріального закону.

За нормами ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-які формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма ля даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до п.п.2.1.1, Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку (використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк»), Пам`ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карток (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Банк випускає клієнту Картку на підставі заяви, належним чином заповненою та підписаною клієнтом. Випуск Картки та відкриття її рахунку здійснюється в разі прийняття банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту картки.

Згідно з п.п.2.1.1.2.1. цих Умов, для надання послуг Банк видає клієнту картку, вид якої зазначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Дато укладення договору є дата отримання Картки, зазначена у Заяві.

У Анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_1 , зазначено, що останній просить надати картку «платіжна картка Кредитка «Універсальна», зазначений бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/Голд 6000 грн.

У разі невиконання не виконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом, в розмірі вказаному в Пам`ятці клієнта/Довідці об умовах кредитування та Тарифах, позичальник сплачує штраф у розмірі 100% від розміру неналежно оплачених відсотків, встановлених у Пам`ятці Клієнта/Довідці об умовах кредитування та Тарифах ( п.п.2.1.1, 12.7.4 Умови).

Пам`ятку клієнта/Довідку про умови кредитування, яка відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.1.2.1 Умов є невід`ємною частиною договору, позивачем суду не надано.

Проаналізувавши відповідні положення Умов та правил, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір № б/н від 3 грудня 2010 року, який знаходиться в матеріалах справи та яким позивач обґрунтовує позовні вимоги до ОСОБА_1 , не відповідає, визначеній Умовами і правилами надання банківських послуг, формі.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідача було ознайомлено з Умовами і Правилами, наявними в матеріалах справи, і, що саме ці Умови і Правила розумів позичальник, підписуючи заяву в 2010 році.

Також позивачем не надано Тарифи банку, що діяли на момент звернення відповідача до банку з Анкетою-заявою, відсутність дати на тарифах, які містяться в матеріалах справи не дають підстав вважати, що саме з цими тарифами відповідач був ознайомлений.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, а посилання на те, що відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах не свідчить про те, що позичальник не був ознайомлений з ним, не мають значення, оскільки не з цих підстав суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 8 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Махлай

А.М. Стрижеус