Справа № 513/114/19
Провадження № 2/513/280/19
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Саратський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Тончевої Н.М.
при секретарі Коротаєвій О.В.,
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди завданої внаслідок дтп,-
Свої вимоги мотивує тим, що 16 липня 2018 року о 20 годині 23 хвилини в м. Татарбунари Одеської області на 144 км+20 м автодороги Одеса Рені водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 та виїжджаючи на головну дорогу з прилеглої території не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі під керуванням позивача, в результаті чого допустив зіткнення з зазначеним автомобілем, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 08 жовтня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні зазначеної дтп та накладено адміністративне стягнення.
Внаслідок вказаної дтп, належний відповідачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження.
Згідно висновку №60.2018 експертного авто-товарознавчого дослідження по визначенню вартості ремонтних робіт та вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля від 20 серпня 2018 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт по відновленню пошкодженого належного позивачу транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 становить НОМЕР_3 гривні 57 копійок, вартість матеріального збитку становить 343033 гривні 47 копійок.
Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів відповідачем застрахована не була.
Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів позивачем була застрахована, що підтверджується полісом №АМ 4401689.
МТСБУ здійснило позивачу регламентну виплату у розмірі 100000гривень, що підтверджується платіжним дорученням №5 від 03 січня 2019 року.
Різниця між фактичним розміром шкоди і регламентною виплатою становить 273137 гривень.
Крім того неправомірними діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка виразилась у: душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням майна; завданні позивачу негативних наслідків в результаті дтп, як під час вчинення правопорушення так і після нього; нервовому стресі, який позивач переніс.
Зазначене вище й стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.
В судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за їх відсутністю. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з`явився, викликався належним чином за адресою місця реєстрації, а саме : будинок АДРЕСА_1 .
Однак, на адресу суду повернулись поштові конверти з відмітками «адресат не проживает».
Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Враховуючи наведе, відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.
Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився та не повідомив причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
Враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок по кримінальній справі, або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення, які вступили в законну силу, обов`язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій осіб, стосовно якого винесені вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії і чи скоєні вони даною особою.
Так, з матеріалів справи вбачається, постановою Арцизького районного суду Одеської області від 08 жовтня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 16 липня 2018 року, а саме в тому, що він 16 липня 2018 року о 20 годині 23 хвилини в м. Татарбунари Одеської області на 144 км+20 м автодороги Одеса Рені автомобілем марки «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 та виїжджаючи на головну дорогу з прилеглої території не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого допустив зіткнення з зазначеним автомобілем, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.62-65).
Зазначена постанова набрала законної сили 19 жовтня 2018 року.
Тож, належними та допустимими доказами підтверджено факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
З доказів наданих позивачем вбачається, що згідно висновку №60.2018 експертного авто-товарознавчого дослідження по визначенню вартості ремонтних робіт та вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля від 20 серпня 2018 року, огляд пошкодженого автомобіля проводився 01 серпня 2018 року та на момент проведення дослідження вартість ремонтно-відновлювальних робіт по відновленню пошкодженого належного позивачу транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 становить НОМЕР_3 гривні 57 копійок, вартість матеріального збитку становить 343033 гривні 47 копійок (а.с.15-48).
оплати рахунку за проведення дослідження пошкодженого автомобіля 3500 гривень, що підтверджується рахунком №21 від 27 липня 2018 року (а.с.13);
відправки електронного повідомлення відповідачу 283 гривні 06 копійок (а.с.14).
Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів позивачем була застрахована, що підтверджується полісом №АМ / 4401689 (а.с.12), яким передбачена страхова сума на одного потерпілого - 100 000 гривень .
МТСБУ здійснило позивачу регламентну виплату у розмірі 100000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №5 від 03 січня 2019 року (а.с.194).
Разом з тим з позову слідує, що розмір проведеного страхового відшкодування в загальній сумі 100000 гривень не покрив всю вартість відновлюваного ремонту належного позивачу автомобіля та за розрахунком позивача, різниця між фактичним розміром шкоди і регламентною виплатою становить 273137 гривень.
Однак, суд не погоджується з зазначеним розрахунком виходячи з наступного.
Також, з урахуванням викладеного, суд не бере до уваги зазначені позивачем збитки у вигляді оплати рахунку за проведення дослідження пошкодженого автомобіля 3500 гривень та відправки електронного повідомлення відповідачу 283 гривні 06 копійок.
Узагальнюючи зазначене, суд встановив, що розмір шкоди спричинений діями відповідача внаслідок ДТП, який не був відшкодований позивачу становить 132466 гривень 65 копійок.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1187 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Так, частина 1 статті 1187 ЦК України регламенту, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частина 2 статті 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.
З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.
Таким чином, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.
Як вбачається з матеріалів справи в даному конкретному випадку потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який не у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, в той час як деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
З урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що в даному спорі право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову до винної особи, оскільки розмір страхового відшкодування не покрив всі витрати на відновлення пошкодженого траснопрного засобу.
Тож, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_2 ПДР під час керування ним на законних підставах джерелом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем марки «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначені дії відповідача визнані неправомірними та між цими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, - приходжу до висновку, що саме відповідач ОСОБА_2 є особою, яка заподіяла шкоду та має її відшкодувати.
Стороною позивача доведено наявність матеріальної шкоди завданої, діями відповідача ОСОБА_2 , відповідач натомість жодних доказів на спростування позову не надав.
У зв`язку із зазначеним відшкодуванню підлягає матеріальна шкода в розмірі 132466 гривень 65 копійок, а в решті позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди необхідно відмовити.
Абзац 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" регламентує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Позивач зазначив, що неправомірними діями відповідача в зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою йому була спричинена моральна шкода, яка виразилась у: душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням майна; завданні позивачу негативних наслідків в результаті дтп, як під час вчинення правопорушення так і після нього; нервовому стресі, який позивач переніс.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи ступінь перенесених позивачем ОСОБА_1 моральних страждань, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди на суму в 20 000 гривен необґрунтовано завищеною.
Тож, з урахуванням розумності та достатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень, а в решті позовних вимог про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити.
Крім того, вимога позивача щодо стягнення з відповідача на його користь сплачені ним судові витрати підлягає задоволенню частково у зв`язку з наступним.
Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 36 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року роз`яснено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову, застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VІ).
Однією з умов здійснення такої компенсації є документальне підтвердження того, що сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, дійсно понесла ці витрати.
Так як, позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 132466 гривень 65 копійок та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 1374 гривні 67 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81,89, 128, 141, 223, 264, 265, 268, 272, 280-283, 288, 289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди завданої внаслідок дтп задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Олександро-Заводське Добровеличківського району Кіровоградської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 :
матеріальну шкоду в розмірі 132466 (сто тридцять дві тисячі чотириста шістдесят шість) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок;
моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок;
судовий збір в розмірі 1374 (одна тисяча триста сімдесят чотири) гривні 67 (шістдесят сім) копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н. М. Тончева