Справа № 307/361/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.

суддів - Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на рішення Тячівського районного суду від 31 травня 2018 року, ухваленого суддею Бобрушко В.І., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заподіяних збитків,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року Приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків. Позовні вимоги мотивує тим, що представниками ПАТ «Закарпаттяобленерго» було проведено обстеження електроустановок споживача, щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку. В ході проведеного обстеження, в порушення Правил користування електроенергією для населення в будинку в АДРЕСА_1, де проживає відповідачка ОСОБА_1 було виявлено порушення, а саме самовільне підключення до мережі ПрАТ «Закарпаттяобленерго», договір на користування електричною енергією не укладено, особовий рахунок не відкрито, лічильник в базі даних РЕМ не зареєстровано, пломби енергопостачальника відстні, в зв'язку з чим складено акт №120503 від 15.12.2017 року та проведено нарахування на суму 22561,25 грн. За вказаних обставин, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за заподіяні збитки на суму 22561,25 грн. та 1762 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Тячівського районного суду від 31 травня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, на користь Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" 22561,25 грн. заподіяних збитків та 1762 грн. сплаченого судового збору.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що будинок в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, на будинку встановлений відповідний лічильник, працівники «Закарпаттяобленерго» вимагають 50 000 грн., при тому, що будинок підключений їх працівниками ще в 1990 році. Крім того, вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що в акті відсутній її підпис, або не зазначено у такому акті, що від підпису відмовилася. У протоколі №404 від 21.12.2017 року підпис від її імені виконано не нею.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" просить рішення Тячівського районного суду від 31 травня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Узагальнені доводи заперечень зводяться до того, що відповідачем у апеляційній скарзі не наведено жодної норми матеріального чи процесуального права, які було порушено судом першої інстанції під час ухвалення оскарженого рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інтенції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем електроенергії в АДРЕСА_1.

Так, при проведенні перевірки 15 грудня 2017 уповноваженими особами Тячівського РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» житлового будинку АДРЕСА_1 було виявлено порушення правил користування електричною енергією, а саме: самовільне підключення струмоприймачів споживача засобом обліку електричної енергії до мережі ПрАТ «Закарпаттяобленерго», договір не оформлено, особовий рахунок не відкрито, лічильник в базі даних РЕМ не зареєстровано.

Про порушення правил користування електричною енергією для населення працівниками Тячівського РЕМ у присутності споживача ОСОБА_1 складено акт №120503 від 15.12.2017 року

За наслідками складеного акту було здійснено визначення вартості не облікованої електроенергії, на суму 22561,25 грн., що становить 14496 кВ. недооблікованої електричної енергії.

Згідно до ст. 20 ч.3 п.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг (різновидом яких є електроенергія) та не втручатися в їх роботу.

Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики, споживання енергії без приладів обліку та порушення правил користування енергією (ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» ).

У відповідності до п.48 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, з наступними змінами і доповненнями, споживач несе відповідальність згідно із законодавством за порушення правил користування електричною енергією.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.ст. 26, 27 Закону України «Про електроенергетику» від 16.10.1997 р. (у редакції, яка діяла на момент виявлення порушення ПКЕЕН) та п. п. 42, 48 ПКЕЕН, споживач електричної енергії зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно - технічних документів та договору, забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, оплачувати спожиту електричну енергію та відповідно несе відповідальність за порушення правил користування електричною енергією та розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Згідно з п.53 ПКЕЕН у разі виявлення представником енергопостачальника порушення побутовим споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та побутовим споживачем чи представником побутового споживача. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження.У разі відмови побутового споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для стягнення з апелянта завданих збитків, оскільки будинок в АДРЕСА_1 належить не апелянту, а ОСОБА_2, а також, що на будинку встановлений відповідний лічильник працівниками «Закарпаттяобленерго» ще в 1990 році належними доказами не підтверджуються та спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, з копії паспорта відповідача ОСОБА_1, яка міститься в матеріалах справи (а.с.7), вбачається, що вона з 12.09.2008 року зареєстрована в АДРЕСА_1.

З пояснень ОСОБА_1 від 21.12.2017 року голові комісії Тячівського РЕМ по розгляду актів про порушення ПКЕЕ та ПКЕННн відносно складеного Акту вбачається, що ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1, користується електроенергією і за неї не платить.

Рішенням Тячівського районого суду від 31 січня 2017 року, яке набрало законної сили, встановлено, що саме ОСОБА_1 є користувачем електроенергії в АДРЕСА_1, відносно неї складався акт про порушення від 22.08.2016 року по якому проводилось нарахування завданих збитків, частину з яких ОСОБА_1 добровільно відшкодувала.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що саме відповідач ОСОБА_1 вчинила порушення правил користування електричною енергією.

Посилання апелянта стосовно того, що у протоколі №404 від 21.12.2017 року засідання комісії з розгляду Актів про порушення ПКЕЕН підпис від її імені виконано не нею, є голослівними та нічим не підтвердженими.

У спірних правовідносин позивачем належними та допустимими доказами доведено факт самовільного підключення до електромережі і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Таким чином, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту завдання енергопостачальнику збитків, оплату яких відповідач у порядку та строки, вказані в розрахункових документах, в добровільному порядку не здійснив, а тому, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

02.10.2018 р. разом із відзивом на апеляційну скаргу Товариство подало заяву про розподіл судових витрат, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 7000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

З матеріалів справи вбачається, що, «Професійне адвокатське об'єднанням «Консенсус», якому позивач перерахував 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу на підставі договору від 30.01.2018 року про надання правової допомоги підготував лише письмовий відзив на апеляційну скаргу та заяву про розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає, що сума гонорару в суді апеляційної інстанції в розмірі 7000 грн. є не співмірною із складністю справи та наданими ПАО «Консенсус» послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому підлягає зменшенню до 2000 грн.

Керуючись ст.ст.12, 81, 137, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 31 травня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» 2000 (дві тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2019 року

Головуючий :

Судді: