Постанова

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 344/3513/17

провадження № 61-30768св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідатор Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідатор Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»» про зобов`язання включити до реєстру вимог кредиторів,

за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року у складі судді Польської М. В. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Матківського Р. Й., Девляшевського В. А., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила зобов`язати відповідача включити її до реєстру акцептованих вимог кредиторів як спадкоємця та вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 квітня 2015 року, виданого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою на 1/2 частини грошового вкладу з процентами, які належали померлому ОСОБА_2 в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) відділення № 76 м. Івано-Франківська на рахунку НОМЕР_1 , відкритого 19 грудня 2013 року та відповідно до договору-заяви № 300131/104465/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» в іноземній валюті в сумі 17 560,54 доларів США від 08 вересня 2014 року та додаткової угоди до договору від 04 серпня 2015 року в Акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - АТ «Банк «Фінанси та Кредит»).

Позовна заява мотивована тим, що на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

Згідно з даним рішенням запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно. 26 жовтня 2015 року, 09 грудня 2015 року вона подала на ім`я Уповноваженої особи ФГВФО ОСОБА_5 заяву про включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Грошові кошти в межах граничного розміру відшкодування нею отримані: 04 листопада 2015 року - 58 370,50 грн; 23 грудня 2015 року - 143 629,50 грн, що підтверджується довідкою «Ощадбанку».

Оскільки, сума відшкодування грошових коштів за її вкладом обмежена 200 тис. грн, вона вимушена була звертатися до ФГВФО та безпосередньо до Уповноваженої особи ФГВФО ОСОБА_5 про включення її до реєстру вимог кредиторів з метою відшкодування коштів, проте, до реєстру її включено не було.

Враховуючи наведене, просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області рішенням від 13 червня 2017 року позов задовольнив. Зобов`язав Уповноважену особу ФГВФО та ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити ОСОБА_1 до четвертої черги реєстру вимог кредиторів як особу-спадкоємця, що має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 квітня 2015 року на 1/2 частини вкладу з процентами, які належали померлому ОСОБА_2 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» на рахунку НОМЕР_1 відкритому 19 грудня 2013 року та зобов`язав включити ОСОБА_1 до четвертої черги реєстру вимог кредиторів як вкладника відповідно до договору-заяви № 300131/104465/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» в іноземній валюті від 08 вересня 2014 року та додаткової угоди від 04 серпня 2015 року в сумі 17 560,54 дол. США.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позивач має бути включена до четвертої черги реєстру вимог кредиторів, як це передбачено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 27 вересня 2017 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно та всебічно дослідив матеріали справи та надав оцінку доводам сторін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзив на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 17 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк Фінанси та Кредит» Валендюк В. С. просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2017 року, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, прийняті з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема судами попередніх інстанцій неправильно витлумачено частину п`яту статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Висновки судів попередніх інстанції про те, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не має обмежень щодо подання заяв про внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів раніше строку розміщення інформації про початок процедури ліквідації бранку, а лише встановлює наслідки пропуску строку, є хибними.

Суди не визначилися з характером спірних правовідносин, неправомірно поклали в основу оскаржуваного рішення факт звернення позивача про направлення кредиторських вимог до дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, не встановили, коли саме позивач вправі була звернутися до Уповноваженої особи ФГВФО із кредиторськими вимогами та які наслідки наступають для позивача у зв`язку із несвоєчасним поданням нею кредиторських вимог.

Оскільки спеціальним законом встановлено присічний строк протягом якого кредитори можуть подати свої вимоги до банку, а не будь-який інший строк, а тому всі вимоги кредиторів, які направлені Уповноваженій особі ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» поза межами цього строку були правомірно відхилені.

Про прийняття вимог кредиторів відповідач повідомляв усіх кредиторів банку передбаченими діючим законодавством засобами, у тому числі й шляхом опублікування відомостей у газеті «Голос України», однак позивач не дотрималася передбаченого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тридцятиденного строку для звернення із заявою про включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У січні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними і справедливими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали ізІвано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві ОСОБА_4 .

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 08 квітня 2015 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , в тому числі на 1/2 частини вкладу, які належали померлому ОСОБА_2 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» на рахунку НОМЕР_1 , відкритому ним 19 грудня 2013 року.

Відповідно до договору-заяви № 300131/104465/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» в іноземній валюті від 08 вересня 2014 року та додаткової угоди від 04 серпня 2015 року ОСОБА_1 є вкладником грошових коштів у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»» на суму 17 560,54 дол. США.

З 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року включно у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року та постанови ФГВФО від 18 грудня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до статей 36, 45, 48, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснюються задоволення вимог кредиторів, останнім днем строку приймання вимог кредиторів визначено 21 січня 2016 року.

26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до ФГВФО та Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, які стосуються отриманого нею у спадщину 1/2 частини грошового вкладу з процентами, які належали її померлому батьку ОСОБА_2 , її вкладу в іноземній валюті в сумі 2 103 євро за банківським строковим вкладом «Пенсійний», вкладу за банківським строковим вкладом «Класік» в іноземній валюті в сумі 17 560, 54 дол. США.

09 грудня 2015 року повторно, з відміткою банку про одержання заяви 14 грудня 2015 року, ОСОБА_1 звернулася із заявою до ФГВФО та Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, які стосуються отриманого нею у спадщину 1/2 частини грошового вкладу з процентами, які належали її померлому батьку ОСОБА_2 та вкладу за банківським строковим вкладом «Класік» в іноземній валюті в сумі 17 560,54 дол. США.

14 грудня 2015 року Уповноважена особа ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» для включення позивача як спадкоємця до списків вкладників, які мають право на отримання гарантованого відшкодування, повідомила ОСОБА_1 про те, що їй необхідно після прийняття Національного банку України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку звернутися з письмовою заявою до ФГВФО, долучивши до заяви документи, які підтверджують право на спадщину.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано банківську ліцензію, а сам банк вирішено ліквідувати.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 18 грудня 2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації банку з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року.

Відповідно до розподілу ФГВФО владникам АТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з укладеним договором між АТ «Ощадбанк» та ФГВФО, ОСОБА_1 отримувала через внутрішньодержавну платіжну систему АТ «Ощадбанк» «Система термінових переказів «Швидка копійка» грошові кошти, а саме: 121 04 грн та 58 249,46 грн - 04 листопада 2015 року; 143 629,50 грн - 23 грудня 2015 року (довідка заступника керуючого Державного ощадного банку України).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Заявлені у цій справі позовні вимоги не пов`язані з виплатою гарантованої державою суми відшкодування, адже, як встановили суди першої й апеляційної інстанцій, позивач таке відшкодування вже отримала, а зумовлені невиконанням банком зобов`язань за договором депозиту щодо повернення суми вкладу, яка перевищує встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закону № 4452-VI) метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини третьої статті 12 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб - вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебігу ліквідаційної процедури (частина четверта статті 49 Закону № 4452-VI).

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 4452-VI Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Отже, про свої вимоги до банку кредитор зобов`язаний заявити у межах 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку.

Разом з тим Закон № 4452-VI не містить обмежень щодо подання заяв про внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів раніше строку розміщення інформації про початок процедури ліквідації банку.

Вказане узгоджується з пунктом 3 частини першої статті 48 Закону № 4452-VI, згідно з яким Фонд та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05 липня 2012 року № 2 затверджено Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, яке регулює відносини, що виникають у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а саме: підготовку, затвердження та реалізацію плану врегулювання, розробленого на основі найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку (далі - Положення).

Відповідно до пункту 4.31 Положення (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) за необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили.

Банк і відповідач були обізнані з кредиторськими вимогами позивача ще до початку процедури ліквідації банку, адже, позивач неодноразово зверталася із заявами про повернення залишку вкладу та включення її до реєстру (списку) вкладників для здійснення виплат.

Встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) або як незабезпечення користуванням цим правом (див. mutatismutandisрішення ЄСПЛ у справі «Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the former Yugoslav Republic of Macedonia» від 16 липня 2014 року, заява № 60642/08, § 102).

Фонд та його уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів. А суди першої й апеляційної інстанцій не встановили обставин, що могли би свідчити про нехтування позивачем її правом на звернення стосовно включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Враховуючи те, що відповідач не оспорює висновки судів щодо суми грошових вимог, які слід включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів щодо зобов`язання уповноваженої особи Фонду включити до реєстру акцептованих вимог кредиторівПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України (у редакції станом на час розгляду справи судами), правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи касаційної скарги про те, що спеціальний закон встановив присічний строк, протягом якого кредитори можуть подати свої вимоги до банку, а не будь-який інший строк на увагу не заслуговують, оскільки Закон № 4452-VI не передбачає і заборони щодо поновлення такого строку у разі його пропуску з поважних причин, а Фонд та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 456/450/16-ц (провадження № 14-653цс18).

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги про правомірність невключення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» Верховний Суд не приймає.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі, трактуванням норм закону на свою користь та незгоди відповідача з ухваленими у справі судовими рішеннями.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко