Справа № 758/7078/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретарів судового засідання Мишак І.Ю. Луценко К.І., Добривечір А.О., Борисенко О.І, розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі за текстом - позивач/Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами 27.11.2013 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.05.2019 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про визнання споживчого кредиту від 27.11.2013 року недійсним, залишено без розгляду.

02.10.2018 р. через канцелярію Подільського районного суду м. Києва відповідачем подано відзив на позовну заяву з письмовими доказами направлення такого відзиву позивачу.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 неодноразово зловживала своїми процесуальними правами, що відображалось у заявлені відводів та неявкою в судові засідання без поважних причин, яке призвело до затягування розгляду справи, що відображено у відповідних Ухвалах суду. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами, з огляду на подану позивачем заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 27.11.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується анкетою-заявою (а.с. 7).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За вимогами ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із вимогами ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом, або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч. 1 ст. 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.2 ст. 615 ЦК України).

За ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та доводи відзиву, Банком зазначено, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Так, як вбачається з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с. 8), відповідачем отримано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 05.2017 р. (а.с. 123), з базовою відсотковою ставкою - 3,0% на місяць, розміром щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, з пенею за несвоєчасне погашення заборгованості пеня = пеня (1) + пеня (2), де : пеня (1) (базова відсоткова ставка за договором)/ 30 - нараховується за кожний день прострочки кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.

Суд вважає належними доказами: анкету - заяву (а.с. 7), Витяг з Тарифів (а.с. 8), витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-32), повідомлення від 23.10.2018 р. № 30.1.0.0/2-20181003/191 (а.с. 123), зміни до тарифів (а.с. 120), оскільки ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме укладення кредитного договору, умови надання кредиту та порядок його погашення.

Суд вважає належними доказами: довідку (а.с.35), банківську ліцензію (а.с.36), виписку (а.с. 37), статут (а.с. 38), так ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме підстави здійснення позивачем діяльності щодо надання банківських послуг.

Суд вважає належним доказом: розрахунки (а.с. 5-6, 95-101), оскільки останній підтверджує заявлені вимоги, а саме, суму заборгованості за кредитним договором, яка, з посиланням на належні та допустимі докази відповідачем спростована не була.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом. Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Суд виходить з того, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом, складеним за фактом обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Однак, банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого Наказом Мінюсту від 12.04.2012 р. № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та слугують підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені, зокрема, касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок. Отже банківська виписка про стан рахунку (а.с. 117-120) є належним та допустимим доказом в даній справі, який підтверджує як факт користування кредитними коштами, так і сплату заборгованості та процентів за кредитом.

Користуючись кредитними коштами більше чотирьох років, та періодично сплачуючи заборгованість за кредитом та проценти, на думку суду, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому її твердження щодо незнання тарифів, умов та правил - не відповідають дійсним обставинам справи.

Тобто Правила та Умови банку - є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Таким чином, клієнт, в даному випадку відповідач, отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку відповідно до п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов та Правил.

При чому, у даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі, з Умовами та Правилами обслуговування за платіжними картками, розташованим на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою складають - договір банківського обслуговування.

Також, відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заяві відповідача про приєднання, підписавши яку, банк та клієнт (відповідач) приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають договір про надання банківських послуг.

Крім того, з моменту оформлення кредитного договору минуло майже 5 років, протягом яких відповідач до Банку жодного разу не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків чи несправедливих умов кредитування, що свідчить про те, що вона була обізнана про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування, кредитування і повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала згідно з банківською випискою (а.с. 117-120). Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості відповідачем є розрахунок заборгованості.

При цьому, правом звернутися до суду з клопотанням про проведення судової економічної експертизи, задля об`єктивної та незалежної оцінки нарахування заборгованості, відповідач не скористалася, та не надала до суду жодних контррозрахунків.

Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Пунктом 2.1.1.2.4 Умов та Правил встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів та розраховані банком згідно ст. 1056-1 ЦК України, і на думку суду відповідає діючому законодавству України.

Відповідно до п. 4 ст. ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

Повідомлення про підвищення процентної ставки з 01.07.2014 р. відповідачу було направлено (а.с. 120). Як свідчить виписка про стан рахунку, відповідач продовжувала користуватися кредитними коштами і після підвищення процентної ставки, заяв про розірвання кредитного договору після підвищення процентної ставки до банку не подавав.

Суд звертає увагу на те, що виконання умов кредитного договору відповідачем засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором, що підтверджується зокрема банківською випискою по рахунку відповідача (а.с. 117-120).

Що стосується позиції відповідача щодо недійсності кредитного договору та порушення Банком її прав як споживача, суд прийшов до висновку, що доводи відповідача про те, що кредитний договір укладено з порушенням вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді щодо умов укладення кредиту, його сукупної вартості, порядку повернення кредиту, є безпідставними, оскільки вони спростовуються встановленими судом обставинами.

Враховуючи той факт, що позичальником було підписано анкету-заяву (а.с. 7), суд вважає, що позичальнику було надано банком повну та доступну інформацію для укладення кредитного договору і вказана інформація була для позичальника зрозумілою.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до статті 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по всіх своїх операціях.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі ст. 627 та відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні спірного договору сторонами у повному обсязі було дотримано усі вимоги закону та погоджені усі істотні умови договору.

Крім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору позичальник мав можливість скористатись правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, проте таким правом не скористався.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до правового висновку ВСУ від 16.11.2016 р. у справі №6-1746цс16, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів України, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

При укладенні оспорюваного кредитного договору з боку позивача виконано вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та істотного порушення умов договору зі сторони банку судом не встановлено.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, вивчивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними документально, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору, які підтверджені платіжними документами.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 203, 215, 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 612, 625, 634, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. 12-13, 76-79, 80, 141, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 69003 (шістдесят дев`ять тисяч три) гривні 74 копійки;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні;

Повне найменування:

позивач - публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (Код , адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д);

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк