КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/3678/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7611/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

2 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Панченко М.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Макаровій К.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юніна Аліна Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк Дмитро Володимирович про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, відновлення запису про право власності,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, відновлення запису про право власності посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 16 лютого 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії, відповідно до умов якого Банк відкрив позичальнику кредитну лінію в іноземній валюті для споживчих цілей на загальну суму 210 195,00 Євро строком до 16 лютого 2010 року зі сплатою 15 % річних.

26 вересня 2018 року Договором про внесення змін та доповнень сторони змінили строк повернення кредиту - до 16 лютого 2014 року.

У забезпечення виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 28 лютого 2007 року передала в іпотеку кредитору АКБ «Правекс-Банк» належне їй на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначив, що ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконувала.

Згідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 207 544,03 Євро. Дане рішення не виконане, борг не сплачений.

Також зазначив, що з отриманих відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що приватним нотаріусом Юніною А.А. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, яка перебуває в іпотеці банку, за яким власником спірної квартири значиться ОСОБА_2

З Інформаційної довідки з ДРРП від 22 січня 2018 року спірна квартира вдруге незаконно відчужена, власником стала ОСОБА_3

Зазначив, що Договір між іпотекодавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2 є недійсний в силу закону.

Зазначив, що спірна квартира вибула із іпотеки незаконно, без волі та згоди іпотекодержателя, у зв`язку з чим просив, на підставі ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України визнати договори купівлі продажу спірної квартири, укладені 19 жовтня 2016 року та 16 грудня 2016 року недійсними та відновити запис про право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 (іпотекодавцем), у зв`язку із чим просив суд визнати недійними договори купівлі-продажу спірної квартири - іпотечного майна, укладені 19 жовтня 2016 року та 16 грудня 2016 року та відновити запис про право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 , поновити записи про іпотеку та заборону відчуження на спірну квартиру.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалою суду в судовому засіданні 24.10.2017 року було замінено позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 486-002/07Ф про відкриття кредитної лінії, термін дії до 16 лютого 2010 року (т.1 а.с.14-22).

28 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк» укладено договір іпотеки № 485-002/07Ф, відповідно до умов якого ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов`язань перед АКБ «Правекс-Банк» за договором про відкриття кредитної лінії №485-002/07Ф від 16 лютого 2007 року та можливих змін та доповнень до нього, передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.23-30).

Також з матеріалів справи вбачається, що до договору про відкриття кредитної лінії №485-002/007Ф від 18 лютого 2007 року укладалися договори про внесення змін, доповнень від 28 лютого 2007 року (про збільшення процентної ставки), від 26 вересня 2008 року (нова редакція, строк до 16 лютого 2014 року) від 6 січня 2012 року (т.1 а.с.30, 31-39, 40-41).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором №485-002/07Ф від 16 лютого 2007 року в сумі 207 544,03 Євро та 3654 грн. судового збору.

31 травня 2017 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ КБ «Правекс-Банк» (правонаступник АКБ «Правекс-Банк») укладено договір купівлі-продажу права вимог за кредитними договорами №1.

Згідно Витягу з Реєстру боржників, копії Акту приймання-передачі, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право вимоги до ОСОБА_1 відповідно до отриманих ними договорів про кредитну лінію та про іпотеку за номерами 486-011/07Р.

До суду першої інстанції від приватного нотаріуса Буйвал Г.В. надійшли відомості щодо несанкціонованого проникнення у її комп`ютер в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а саме: повідомлення, адресовані Головному територіальному управлінню юстиції у Сумській області, Сумській філії ДП «Національні інформаційні системи», Шосткинському міському відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Сумській області, Нотаріальній Палаті України щодо несанкціонованого проникнення в її комп`ютер 17, 18 жовтня 2016 року, 17 листопада 2016 року та були вчинені від її імені відповідні дії, серед яких: зняття арештів, припинення заборон, припинення договору іпотеки та інше. В цих повідомленнях зазначено одну особу, щодо якої вчинено дію - ОСОБА_4 , по іншим діям вказані реєстраційні номери заяв: 19068177 , 19068213 , 19090698 , 19090744 , 19561553 , 19561593 , 19561617 , 19561653 , 19561676 , 19561699 , 19561731 , 19561754 .

Згідно відповіді Шосткинського ГУ НП в Сумській області від 1 грудня 2016 року на дане звернення останні повідомили приватного нотаріуса Буйвал Г.В. , що в діях невстановленої особи вбачаються ознаки кримінального правопорушення, а тому матеріали перевірки ЖЕО за № 9934 від 25 листопада 2016 року долучені до матеріалів перевірки ЄРДР за №0001697 від 2 грудня 2016 року (т.2 а.с.137-141).

19 жовтня 2016 року укладено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юніною А.А. договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_6 - представник за довіреністю ОСОБА_1 продав вказану квартиру ОСОБА_2 .

Згідно Відомості з Державного реєстру іпотек, дата формування 22 листопада 2017 року, «Запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек погашено 18.10.2016 21:30:57» (т.2а.с.76).

Згідно Відомості з Єдиного реєстру заборон об`єктів нерухомого майна, дата формування 22 листопада 2017 року «Запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна погашено 18.10.2016 21:45:04» (т.2а.с.77).

16 грудня 2016 року укладено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк Д.В. договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого власником (покупцем) вказаної квартири стала ОСОБА_3 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата формування 16 грудня 2016 року (в день укладення та посвідчення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), на час укладення вказаного правочину заборон відчуження спірної квартири не було, в іпотеці квартира не перебувала (т.2 а.с.145).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст. 9, 12 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено законом. Відчужувати предмет іпотеки іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя. Правочини щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення, посвідчення оскаржуваних договорів купівлі-продажу згідно відомостей з Реєстрів, Інформаційних довідок з Реєстрів , спірна квартира в іпотеці не перебувала, заборон на відчуження спірної квартири не було.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції належним чином не надано оцінку повідомленню приватного нотаріуса Буйвал Г.В. щодо несанкціонованого проникнення у її комп`ютер та повідомленню поліції про реєстрацію повідомлення нотаріуса та внесення його до ЄРДР не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки суд першої інстанції, оцінивши докази, надані сторонами в їх сукупності та взаємному зв`язку дійшов висновку, що повідомлення приватного нотаріуса Буйвал Г.В. щодо несанкціонованого проникнення у її комп`ютер, повідомлення поліції про реєстрацію повідомлення нотаріуса та внесення його до ЄРДР - не є належними та допустимими доказами позовних вимог про визнання недійними договорів купівлі-продажу спірної квартири від 19.10.2016 року та від 16.12.2016 року, зазначені повідомлення носять лише інформативний характер, даних про здійснення перевірок повідомлень, про розслідування, про встановлення факту проникнення у комп`ютер приватного нотаріуса Буйвал Г.В., про встановлення винних осіб, притягнення їх до відповідальності - суду надано не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд безпідставно зазначив в рішенні, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право вимоги до ОСОБА_1 відповідно до отриманих ними договорів про кредитну лінію та про іпотеку за номерами 486-011/07Р і даний номер не відповідає номерам 486-002/07Ф, 485-002/07Ф, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, саме такі договори вказані у договорі купівлі-продажу прав вимог за кредитними договорами №1 від 31.05.2017 року , укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ КБ «Правекс-Банк» (правонаступник АКБ «Правекс-Банк») , який було надано суду як підставу для заміни сторони у справі.

До апеляційної скарги позивачем надано копію договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ КБ «Правекс-Банк» 10 серпня 2017 року, з якого вбачається, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 № 485-002/07Ф.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник апелянта, право вимоги до ОСОБА_1 по договору іпотеки № 485-002/07Ф від 28.02.2007 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не передавалось.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач не зареєстрований в Реєстрі, як іпотекодержательспірної квартири.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 4 липня 2019 року.

Головуючий

Судді