Справа № 639/2729/18
Провадження № 2/639/217/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

представника позивача ОСОБА_1 А.С.,

представників відповідача Натина А.С., Гаращак В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/2729/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_2 , в особі його представника, із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 42 650, 46 грн.

В обґрунтування позовупозивач посилається на те, що між та відповідачем було укладено договір прокату автомобілю № 6593-26/17 від 21 березня 2017 року. Відповідно до Акту приймання-передачі автомобіля, який є Додатком № 1 до Договору прокату, відповідач прийняв у позивача автомобіль Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ГЕТМАНГЛОБАЛ».

Вказаним договором прокату передбачено, що відповідач повинен був повернути автомобіль у доброму технічному стані, який відповідає стану на момент передачі, з урахуванням нормального зносу.

У разі пошкодження автомобілю відповідач взяв на себе обов`язок у випадку дорожньо-транспортної пригоди викликати на місце пригоди поліцію та негайно проінформувати про такий випадок позивача та страховика.

Під час повернення 19 вересня 2017 року відповідачем автомобілю позивачу, позивачем було виявлено численні порушення автомобілю, як ззовні так і у середині, про появу яких відповідачем не повідомлялося, всупереч умовам договору прокату.

Відповідно до висновку № 4992 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 09 жовтня 2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 41 650, 46 грн. Окрім цього позивачем було відшкодовано вартість експертного дослідження у розмірі 1 000, 00 грн.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Призначено судове засідання.

11 жовтня 2018 рокувід відповідача по справі, в особі його представника, надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі посилаючись на наступні обставини.

Так, окрім того, що 21.03.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір прокату автомобіля, 20.04.2017 року, 20.05.2017 року, 19.06.2017 року між сторонами також було укладено удавані правочини. Документи на підтвердження укладення яких у відповідача відсутні.

Без зазначених документів неможливо провести аналіз тих частин автомобіля, які були пошкоджені до приймання автомобіля наймачем та тих, які зазначені в акті приймання-передачі автомобіля 19.09.2017 року.

Окрім того, відповідно до Договору прокату клієнт несе повну відповідальність перед наймодавцем за будь-які збитки/шкоду, заподіяні останньому під час дії цього Договору (викрадення найманого автомобіля, ДТП, ушкодження скла або його частин, пожежа, вибух а також інші дії зловмисників, третіх осіб або самого клієнта, в результаті яких був нанесений збиток наймодавцеві) та пов`язані з невиконанням/порушенням клієнтом умов цього договору та/або умов чинного законодавства (в т.ч. Правил дорожнього руху), за виключенням збитків, які відшкодовані наймодавцеві страховиком відповідно до умов страхування.

Відповідно до Висновку № 4992 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріально збитку КТЗ вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого у наслідок ДТП, становить 28 832, 50 грн.

Відповідач зазначає, що незрозуміло, чому позивач бажає стягнути з відповідача суму відновлювального ремонту, що не передбачено умовами договору.

Оскільки у справі відсутній акт приймання-передачі автомобіля від 19.06.2017 року не можна із впевненістю говорить про те, що пошкодження, зазначені в акті приймання-передачі автомобіля від 19.09.2017 року та сума збитків, завданих власнику, - пов`язані з діями відповідача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2018 року клопотання представника відповідача про витребування доказів - задоволено.

Витребувано у позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) наступні документи:

- Акт приймання передачі автомобіля ОСОБА_2 від ОСОБА_3 від 20.04.2017 року відповідно до договору прокату автомобіля №6593-26/17;

- Акт приймання передачі автомобіля ОСОБА_3 від ОСОБА_2 від 20.04.2017 року відповідно до додатку до договору прокату автомобіля №6593-19/17;

- Акт приймання передачі автомобіля ОСОБА_2 від ОСОБА_3 від 20.05.2017 року відповідно до додатку до договору прокату автомобіля №6593-19/17;

- Акт приймання передачі автомобіля ОСОБА_3 від ОСОБА_2 від 20.05.2017 року відповідно до додатку до договору прокату автомобіля №6593-19/17;

- Акт приймання передачі автомобіля ОСОБА_2 від ОСОБА_3 від 19.06.2017 року відповідно до додатку до договору прокату автомобіля №6593-19/17;

- Акт приймання передачі автомобіля ОСОБА_3 від ОСОБА_2 від 19.06.2017 року відповідно до додатку до договору прокату автомобіля №6593-19/17.

26 листопада 2018 року від позивача по справі, в особі його представника, надійшла до суду відповідь на відзив, у якій він зазначає, що інших договорів прокату автомобіля позивач з відповідачем не укладав, а тому надати витребувані акти приймання-передачі автомобіля від 20 квітня 2017 року, 20 травня 2017 року, 19 червня 2017 року не є можливим, через їх відсутність.

10 грудня 2018 року від відповідача по справі, в особі його представника, надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він зазначає, що позивач посилався на ті факти, що у нього відсутні акти приймання-передачі автомобіля від 20.04.2017 року, 20.05.2017 року, 19.06.2017 року, оскільки інших договорів прокату автомобіля вони не укладали. Проте не зрозумілим є те, чому позивач надає такі висновки, оскілки до відзиву позивачем надавалися копії таких документів.

22 грудня 2018 року від позивача по справі надійшла відповідь на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року, у якій він зазначає про неможливість надати зазначені в ухвалі документи, оскільки у позивача вони відсутні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Натини А.О. про витребування доказів задоволено.

Витребувано з Управління патрульної поліції Дніпропетровської області (м. Дніпро, Троїцька площа, 2-А) наступну інформацію:

1. Чи був автомобіль Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 учасником дорожньо-транспортної пригоди в період з 19.09.2017 року до 28.09.2018 року.

2. Якщо автомобіль Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 був учасником ДТП, надати інформацію стосовно місця, часу вчинення ДТП, а також осіб, які керували транспортними засобами - учасниками ДТП.

3. Якщо автомобіль Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 був учасником ДТП і отримав механічні чи будь-які інші пошкодження, надати витяг стосовно таких пошкоджень.

4. Надати завірені відповідно до законодавства витяги щодо участі та пошкоджень автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 в дорожньо-транспортних пригодах в період з 19.09.2017 року до 28.09.2018 року.

25 лютого 2019 року надійшла відповідь на запитувану інформацію.

Представник позивачаОСОБА_4 А.С., який діє на підставі Довіреності від 13.11.2017 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 А.О., який діє на підставі Договору про надання правової допомоги адвокатських послуг від 27.07.2018 року, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами,

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні було встановлено, що 21 березня 2017 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір прокату автомобілю № 6593-26/17.

Відповідно до умов якого наймодавець передає клієнту у тимчасове користування на умовах прокату транспортний засіб - автомобіль Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_1 , на строк, за плату та на інших істотних умовах, які визначені відповідними частинами Договору. (а.с. 6-8)

Частиною 3 вказаного договору зокрема встановлено, що дата та час повернення автомобілю 20.04.2017 року.

Як вбачається з Акту приймання-передачі автомобіля від 21.03.2017 року, який є Додатком № 1 до Договору прокату, відповідач прийняв у позивача автомобіль Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ГЕТМАНГЛОБАЛ». (а.с. 9)

20 квітня 2017 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Додаток до договору прокату автомобілю № 6593-19/17, відповідно до якого дату та час повернення автомобілю було визначено як 20.05.2017 року. (а.с. 99)

20 травня 2017 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Додаток до договору прокату автомобілю № 6593-19/17, відповідно до якого дату та час повернення автомобілю було визначено як 19.06.2017 року. (а.с. 100)

19 червня 2017 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Додаток до договору прокату автомобілю № 6593-19/17, відповідно до якого дату та час повернення автомобілю було визначено як 19.07.2017 року. (а.с. 101)

В той же час сторонами не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що з 19.07.2017 року Договір прокату автомобілю також було продовжено до 19.09.2017 року.

19 вересня 2017 року відповідач повернув позивачеві автомобіль, що був предметом договору прокату.

Однак, під час повернення 19 вересня 2017 року відповідачем автомобілю позивачу, позивачем було виявлено численні порушення автомобілю, як ззовні так і у середині, про появу яких відповідачем не повідомлялося, що вбачається з Акту приймання-передачі автомобіля від 19 вересня 2017 року. (а.с. 10)

Відповідно до п. 8 Договору прокату клієнт зобов`язаний повернути автомобіль в день, час та в місці, визначені відповідними розділами пункту 3 частини 1. Автомобіль має бути повернено в доброму технічному стані, який відповідає стану на момент передачі, з урахуванням нормального зносу з пробігом, який дозволено умовами Договору.

Пунктом 10 Договору прокату передбачено, що клієнт несе повну відповідальність перед наймодавцем за будь-які збитки/шкоду, заподіяні останньому під час дії цього договору (викрадення найманого автомобіля, ДТП, ушкодження скла або його частин, пожежа, вибух а також інші дії зловмисників, третіх осіб або самого клієнта, в результаті яких був нанесений збиток наймодавцеві) та пов`язані з невиконанням/порушенням клієнтом умов цього договору та/або умов чинного законодавства (в т.ч. Правил дорожнього руху), за виключенням збитків, які відшкодовані наймодавцеві страховиком відповідно до умов страхування.

04 жовтня 2017 року за замовленням позивача було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, на який запрошувався відповідач по справі. (а.с. 119)

Як вбачається з Висновку № 4992 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку від 09 жовтня 2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 41 650, 46 грн.

Вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого у наслідок ДТП, становить 28 832, 50 грн. (а.с. 11-36)

Вартість проведеного позивачем експертного дослідження становить 1 000, 00 грн. (а.с. 38)

Як вбачається з Акту виконаних робіт № 6593/28/09/18/2 від 25 жовтня 2018 року ФОП ОСОБА_6 було проведено ремонт на загальну суму 40 510, 00 грн., що підтверджується також Рахунком № 6593/28/09/18/2 від 28 вересня 2018 року. (а.с. 145, 146)

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував факт того, що механічні пошкодження, які зазнав автомобіль Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталися саме з вини відповідача по справі. Зазначив, що відповідач повернув автомобіль позивачеві у справному стані.

Представник позивача в судовому засіданні зазначений факт заперечував, пояснив, що автомобіль було повернуто відповідачем зі значними механічними пошкодженнями, у зв`язку з тим, що відповідач не зафіксував пошкодження автомобілю, як то передбачено у мовами договору, позивач був вимушений викликати поліцію.

Як вбачається з Довідки № 468076 від 24.09.2017 року про дорожньо-транспортну пригоду, 24.09.2017 року у м. Дніпро, по пров. Листяного, б. 16, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . (а.с. 167)

Однак, суд критично ставиться до зазначених тверджень представника позивача, оскільки, як вбачається з Додатку до договору прокату автомобілю № 6593-19/17 від 19 червня 2017 року місцем повернення автомобілю є: м. Харків, пр. Науки, б. 31, тоді як в довідці про дорожньо-транспортну пригоду, зазначено, що вона сталася у АДРЕСА_2 .

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ТОВ «ГЕТМАНГЛОБАЛ». (а.с. 37)

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Представником позивача, всупереч вказаним вимогам закону, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що автомобіль Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить йому на праві власності, або на будь-якій іншій правовій підставі, що надає йому право на відшкодування збитків.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що представником позивача на було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме з вини відповідача автомобіль Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень.

З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, у м. АДРЕСА_2 , за участю автомобілю Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто вже після повернення автомобілю відповідачем, а висновок експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку було складено 09 жовтня 2017 року, тобто вже після дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, у суду відсутня можливість достовірно встановити внаслідок чиїх дій автомобілю Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень та яких саме.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів слід відмовити в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем по справі.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Натина А.О. в свою чергу просив суд стягнути з позивача витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового бору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, влежать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 6 та статті 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення, якщо обов`язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу, які поніс відповідач достовірно підтверджується Договором про надання правової допомоги адвокатських послуг від 27.07.2018 року, Актом приймання-передачі наданої правової допомоги-адвокатських послуг від 06.06.2019 року, Актом приймання-передачі наданої правової допомоги-адвокатських послуг від 18.06.2019 року, та квитанцією від 06.06.2019 року, у зв`язку з чим з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 418,30 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 23, 76-81, 82, 133, 141, 247, 265, ЦПК України, ст. ст. 16, 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 418,30 грн. (чотири тисячі чотириста вісімнадцять гривень 30 копійок).

Рішення може бути оскаржено д о Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 , оф АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 08.07.2019 року.

Суддя В.В. Труханович