Справа № 353/1324/18
Провадження № 22-ц/4808/832/19
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У.Ю.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Рогів Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тлумацького районного суду від 19 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Луковкіної У.Ю. в м.Тлумач,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві власності належить житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності, виданого 08 липня 1994 року на підставі рішення виконкому Тлумацької міської ради №224 від 24 червня 1994 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно йому належить і земельна ділянка площею 0,068 га по АДРЕСА_2 . Суміжним землекористувачами є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які проживають по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 на своїй земельній ділянці облаштувала септик із бетонних кілець з порушенням Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць (пп. 2.21, 2.22), Держаних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92» (пп. 3.26, 3.31), ЗК України (ст.ст. 103, 158). Так, септик розташований на відстані, ближче ніж 20 м до житлового будинку, септик встановлено негерметично. Комісія в складі першого заступника міського голови Тлумацької міської ради ОТГ, заступника начальника відділу ЖКГ, транспорту та благоустрою, Головного спеціаліста - юрисконсульта 30 жовтня 2018 року провела обстеження з виїздом на місце і встановила, що на час обстеження облаштований септик ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 заповнений водою, відстань від септика до межі земельних ділянок 3,5 м., до господарської споруди ОСОБА_4 . - 4,2 м відстань до криниці ОСОБА_4 13 м. Посилаючись на те, що дії відповідачів завдають шкоди його майну, оскільки септик не є герметичним, нечистоти просочуються в ґрунт його земельної ділянки, внаслідок чого руйнується фундамент літньої кухні, ґрунтові води з нечистотами попадають в підвал під літньою кухнею, він не може використовувати воду з своєї криниці, повітря наповнене неприємними запахами, просив зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою та належними йому об`єктами нерухомого майна, спорудженими на даній земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу неправомірно встановленого індивідуального каналізаційного септика, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочним рішенням Тлумацького районного суду від 19 квітня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, відповідачі встановили на своїй земельні ділянці септик на відстані 13 м до його колодязі, при нормі не менше 20 м, чим порушили вимоги п. 2.22 «Державних санітарних норм та правил утримання територій населених пунктів» , п. 3,25а «Держаних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92». Вказує, що індивідуальний колодязь є єдиним джерелом питної води для нього та його сім`ї, а тому в умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддаленні від індивідуальних колодязів. Крім того, факт встановлення септика з порушенням вимог чинного законодавства підтверджується актом обстеження від 30 жовтня 2018 року, складеного комісією в складі першого заступника міського голови Тлумацької міської ради ОТГ, заступника начальника відділу ЖКГ, транспорту та благоустрою,. Головного спеціаліста - юрисконсульта та листом №318 від 28 серпня 2018 року Тлумацького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби Івано-Франківської області.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач посилається на Акт комісії від 30 жовтня 2018 року та лист Тлумацького районного управління ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області від 28.08.2018 року, однак зазначені документи не містять висновку про те, що відповідачі експлуатують спірну споруду з бетонних кілець саме як каналізаційний септик. Навпаки, комісія в складі: першого заступника міського голови Тлумацької міської ради ОТГ, заступника начальника відділу ЖКГ, транспорту та благоустрою, головного спеціаліста - юрисконсульта суду, виїхавши на місце встановила, що в споруді з бетонних кілець на території господарства ОСОБА_2 знаходиться вода, а не рідкі відходи. ОСОБА_1 не подано суду будь-яких доказів, які би свідчили про його порушене цивільне право та підтверджували позовні вимоги до відповідачів в частині забруднення фекаліями (нечистотами) води в його криниці, руйнування фундаменту його літньої кухні внаслідок наявності фекалій (нечистот) в підвалі цієї будівлі. Надавши юридичну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, враховуючи те, що на обґрунтування своїх позовних вимог позивач не заявляв клопотань про витребування або забезпечення доказів, не надав суду за власною ініціативою докази, які би свідчили про його порушене право, про яке він зазначає у своїй позовній заяві, не надав належних та допустимих доказів неправомірності дій відповідачів, тому позов не підлягає задоволенню

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1 площею 0,068 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.07.2015 року (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 08.07.1994 року виконкомом Тлумацької міської ради народних депутатів, за ОСОБА_1 оформлено право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 6).

ОСОБА_3 є суміжним землекористувачем, що підтверджується копією кадастрового плану земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1 та копіє Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, що є додатками до Технічної документації із землеустрою (а.с. 13, 14)

Згідно з листа Тлумацького районного управління ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області № 318 від 28.08.2018 року розглянуто звернення ОСОБА_4 щодо порушення санітарних норм при розміщенні септика ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 . Встановлено, що каналізаційний септик на присадибній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться на відстані до 3 метрів від будівлі літньої кухні та менше 20 метрів від індивідуального колодязя заявника, що являється порушенням Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць (пп. 2.21, 2.22). ОСОБА_2 доведені вимоги Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць та рекомендовано розмістити і обладнати септик відповідно до санітарних норм і правил (а.с. 15-16).

30 жовтня 2018 року комісією в складі: першого заступника міського голови Тлумацької міської ради ОТГ, заступника начальника відділу ЖКГ, транспорту та благоустрою, головного спеціаліста - юрисконсульта проведено розгляд звернення жительки АДРЕСА_2 ОСОБА_4 від 04.10.2018 року щодо облаштування її сусідкою ОСОБА_2 Комісією було встановлено, що по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 розташовані паралельно, при цьому АДРЕСА_2 вище по рельєфу. Суміжний землекористувач ОСОБА_2 , котра проживає по АДРЕСА_3 , на своєму подвір`ї облаштувала септик із бетонних кілець. На час обстеження септик заповнений водою близько 20 см від дна. Розміщення септика до межі земельних ділянок становить 3,5 метра, до господарської споруди ОСОБА_4 - 4,42 метра. Загальна віддаль від септика ОСОБА_2 до криниці ОСОБА_4 - 13 метрів (а.с. 17).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 391 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства.

Згідно з ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з п. 1.1 розділу І Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2011 року № 145 у цих Державних санітарних нормах та правилах утримання територій населених місць (далі - Санітарні норми) терміни вживаються у такому значенні: вигрібна яма (вигріб) - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Відповідно до п. 2.21 санітарних норм рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення. Перевезення рідких відходів з вигребів та розміщення їх на території приватних володінь, а також використання їх як добрива в сільському господарстві забороняється.

Згідно з п. 2.22 санітарних норм вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством.

В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки.

Пунктом 7.10 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 р. N 173 колодязі, свердловини в індивідуальних садибах повинні бути віддалені від джерел забруднення на відстань не менше 20 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки.

Згідно з пунктом 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Відповідно до акта, складеного комісією Тлумацької міської ради ОТГ від 04.10.2018 року, каналізаційний септик збудований ОСОБА_2 на відстані 4,42 м від будинку ОСОБА_1 та від септика ОСОБА_2 до криниці ОСОБА_4 - 13 метрів.

Разом з тим, установлено, що споруджений ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які проживають по АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 на своїй земельній ділянці септик із бетонних кілець не використовується за призначенням, до нього не підведено стоків для зберігання рідких відходів, на час обстеження септик заповнений водою близько 20 см від дна, що підтверджується актом комісії від 30 жовтня 2018 року складі першого заступника міського голови Тлумацької міської ради ОТГ, заступника начальника відділу ЖКГ, транспорту та благоустрою, головного спеціаліста - юрисконсульта складеного за зверненням жительки АДРЕСА_2 ОСОБА_4 (а.с. 17).

Стаття 4 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності того, що діями відповідачів завдається шкоди його майну, септик не є герметичним, нечистоти просочуються в ґрунт його земельної ділянки, внаслідок чого руйнується фундамент літньої кухні, ґрунтові води з нечистотами попадають в підвал під літньою кухнею, він не може використовувати воду з своєї криниці, повітря наповнене неприємними запахами ОСОБА_1 суду не подав.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Заочне рішення Тлумацького районного суду від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 03 липня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

Л.В.Ясеновенко