Справа 206/2255/18
Провадження 2/206/56/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділ частки в натурі у спільному сумісному майні,

за участі представників:

позивача, адвоката Колотило Б.В.,

відповідача, адвоката Білоусов Г.О.,

в с т а н о в и в:

25 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень просить визнати право власності та виділити їй в натурі 52/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 саме приміщення в житловому будинку літ А, літ а-1: приміщення 1-4 (площею 5,7 кв.м), кухня 1-2 (площею 9,3 кв.м), кімната 1-5 (площею 17,8 кв.м), споруду №1 , 1/2 частину споруди № 2, душову літ. Д, 1/2 частину вбиральні літ Ж, 1/2 частину колодязя літ к, 1/2 частину замощення І. Визнати право власності та виділити їй в натурі 1/2 частку земельної ділянки, площею 298 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :09:371:0029. Стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати, а саме 2258грн. судового збору та 12355,20грн. витрати за проведення судової комісійної будівельно-технічної, оціночно-будівельної, земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи (2-5, 142-145).

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивачу на підставі свідоцтва від 09.11.2005 року про право на спадщину за законом, після смерті батька, ОСОБА_4 належить 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , також їй на підставі свідоцтва про право власності на землю належить 1/4 частина земельної ділянки 0,0596 га, кадастровий номер :09:371:0029, яка знаходиться за вищезазначеною адресою. Згідно свідоцтва від 20.09.2017 року про право на спадщину за заповітом, після смерті матері, ОСОБА_5 їй належить 1/4 частина житлового будинку та 1/4 частина земельної ділянки, розташовані за адресою по АДРЕСА_1 . Домоволодіння згідно технічного паспорту, складається з житлового будинку літ. А-1, сараю Б, сараю В, навіс Е, навіс Г, душової Д, убиральні Ж, споруд № 1-3, мостіння І. Житловий будинок літ. А-1, загальною площею 52,9 кв.м, житловою 35,8 кв.м, складається з 1-1 веранди 4,9 кв.м., 1-2 кухні - 9,3 кв.м., 1-3 коридору - 2,9 кв.м, 1-4 житлової 5,7 кв.м, 1-5 житлової 17,8 кв.м, 1-6 житлової 6,1 к.м., 1-7 житлової 6,2 кв.м. Дане домоволодіння знаходиться на приватизованій земельній ділянці 0,0596 га. Відповідачами по справі є її брат та сестра. Їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті батька, ОСОБА_4 належить по 1/4 частини житлового будинку та по 1/4 частини земельної ділянки. Відповідач ОСОБА_3 проживає у спірному домоволодінні, однак між ними склалися неприязні стосунки, у зв`язку з чим вони не можуть знайти спільної мови з приводу користування житловим будинком, господарськими будівлями та земельною ділянкою. 20.02.2018 року вона відправила відповідачам лист з пропозицією розподілу домоволодіння та земельної ділянки, оскільки відповідач ОСОБА_3 вигнав її з будинку і наданий час сам користується спірним житловим будинком. Відповідачка ОСОБА_2 проживає у м. Синельникове і не переймається виділом своєї частки у спільному майні. У зв`язку з тим, що на даний час вона позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Білоусов Г.О. надав письмовий відзив на позовну заяву, за змістом якого з урахуванням уточнень, останній вважав вимоги позивача необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та порушують права співвласників. Зазначив, що позивач не надала суду необхідних належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені в позовній заяві. Предмет спору в даній цивільній справі є житловий будинок АДРЕСА_1 , який після смерті батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 , прийняли спадщину за законом різними частками їх діти ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . На даний час житловий будинок та земельна ділянка знаходяться у спільній частковій власності трьох осіб, які з свого народження спільно проживали та користувалися як житловим будинком так і земельною ділянкою з забудовами. Після прийняття спадщини ОСОБА_1 отримала право власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/4 часток житлового будинку та земельної ділянки. Вказаний факт права власності не заперечується позивачем. За клопотанням позивача в цивільній справі була проведена судово комісійна будівельно-технічна, оціночно-будівельна, земельно-технічна, оціночно-земельна експертиза Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Посилаючись на вказаний висновок, позивач ОСОБА_1 вказує: «Експертами за цим висновком запропоновано два варіанти поділу домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та іншими співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 » та просить визнати право власності та виділити їй в натурі 52/100 частини домоволодіння та 1/2 частки земельної ділянки, тобто за варіантом, який був запропонований експертом. Але, ознайомившись з висновком експертизи встановлено, що надаючи на розсуд суду два варіанти виділу в натурі житлового будинку та земельної ділянки, експерт використав ці два варіанта для двох власників 1/2 та 1/2 часток домоволодіння та земельних ділянок, порушуючи право власності третього власника, який має право власності на 1/4 частку будинку та земельної ділянки. Вказані варіанти виділу в натурі часток житлового будинку та земельної ділянки між трьома власниками самостійних часток, експертом зовсім не розраховувались. Тобто, експерт при проведенні експертизи здійснював розрахунки про виділ в натурі між двома користувачами співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а інтереси ОСОБА_2 на отримання своєї частки, зовсім не були враховані. Окрім цього дослідивши конструкції житлового будинку встановлено, що недоцільно виконувати значні перепланування, втручатися в несучі та огорожуючі конструкції житлового будинку. Враховуючи норми для жилих приміщень, які обладнуються газовим опаленням, унеможливлюють всім власникам часток в житловому будинку встановити газове обладнання, для опатення своїх часток будинку, так як це може привести до небажаних наслідків. Позивач невірно вказує у позовній заяві той факт, що виділ частки в натурі із майна, що є у спільній сумісній власності можливий та наявність факту вчинення перешкод у користуванні будинку іншим співвласником ОСОБА_3 , оскільки не з`ясовано чи будуть втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, оскільки для такого втручання потрібні дозвільні документи від уповноважених на те організацій; докази про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки, позитивні висновки компетентних органів щодо можливості влаштування окремих інженерних систем опалення, газопостачання, водопостачання, електропостачання позивач ОСОБА_1 не надала. Згідно план-схеми будинку АДРЕСА_1 , складеної комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», стіна житлового будинку між кімнатами 1-6. 1-7 та 1-3. 1-5. є несущою і її перепланування можуть привести до руйнування всього будинку. При здійснені поділу житлового будинку на трьох співвласників нерухомості, виникає потреба в переобладнанні приміщення в ізольовані квартири, які повинні мати окремий вихід. Але, вказана будівля збудована так, що розділивши між співвласниками кімнати та виділивши земельні ділянки кожному власнику своєї частини житлового будинку, для обслуговування житлового будинку, виходу з двору, порушать права користування того співвласника, якому буде виділена частина будинку з устаткованим виходом в середину двору. Крім того, будинок належить трьом власникам, між якими визначити межі землекористування в такій спосіб, щоб кожен мав право в майбутньому, після приватизації, у повній мірі володіти та користуватись своєю частиною житлового будинку фактично є неможливим (а.с.34-38, 152-156).

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Колотило Б.В. в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову, з підстав викладених у ньому та просили поділити домоволодіння по другому варіанту зазначеному у експертизі. Зазначили, що між сторонами склалися неприязне ні відносини, тому вони не можуть проживати разом. Позивач мешкає у флігелі, а відповідач ОСОБА_3 займає весь будинок.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову і просив відмовити. Пояснив, що у нього не має домовленостей з сестрою ОСОБА_2 . У будинку він мешкає з сім`єю та займає половину будинку. ОСОБА_2 в будинку не проживає. Вже років вісім позивач мешкає у флігелі, там немає тепла, газу, є тільки світло. Він жодним чином не перешкоджає позивачу мешкати у будинку. Проживати разом не можуть, бо не сходяться характерами. Раніше мешкали всі разом у будинку.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, адвокат Білоусов Г.О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Зазначили, що спірний будинок та земельна ділянка належить позивачу 1/2 частина та відповідачам по 1/4 частині. Позивачу ніхто не перешкоджає мешкати в будинку, вона сама вирішила мешкати у флігелі. За нормами та будівельними стандартами, якщо виділити в натурі частки між співвласниками, то будуть порушені права відповідачів. За висновком експерта неможливо виділити частки в натурі, а лише запропоновані варіанти враховуючи, якщо буде здійснена добудова. Також експерт запропонував поділ домоволодіння по 1/2 частині на двох власників, але власників три.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

27 квітня 2018 року ухвалою судді по справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання (а.с.28).

23 травня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву (а.с.34-38).

17.07.2018 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про призначення судової будівельно-технічної експертизи (а.с.47-48).

Ухвалою судді від 17 лиспня 2018 року клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової будівельної-технічної експертизи задоволено. На вирішення експерта поставитилено наступні питання: Визначити всі можливі варіанти виділу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з будівлями та спорудами в натурі. У разі неможливості виділу відповідно до ідеальних часток, визначити варіант відділу з ухиленням від ідеальних часток з урахуванням перебудов та добудов, а також визначити, як змінюється частки співвласників у спільній сумісній власності та зазначити грошову компенсацію у разі зімни часток і які необхідні будуть переобладнання та їх вартість ? Визначити усі можливі варіанти виділу 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер :09:371:0029, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з урахуванням часток співвласників? Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.81).

03 квітня 2019 року від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшла цивільна справа з висновком експерта (а.с.96-125).

10 квітня 2019 року ухвалою судді поновлено провадження (а.с.133).

14 травня 2019 року позивачем ОСОБА_1 подано уточнення до позовної заяви (а.с.142-145).

Ухвалою судді від 14.05.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.148).

05.06.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 , адвокатом Білоусов Г.О. подано відзив на уточнену позовну заяву (а.с.152-156).

15.10.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання/заяви, заслухано пояснення та заперечення сторін та їх представників, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

29 листопада 2005 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Отроцюк О.В. видано ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 на 1/4 частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташовано на земельній ділянці площею 600кв.м (а.с.10).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 9527073 від 10.01.2006 року право привтної власності на 1/4 частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.10 з обороту).

29 листопада 2005 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Отроцюк О.В. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 на 1/4 частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташовано на земельній ділянці площею 600кв.м (а.с.11).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 9526197 від 10.01.2006 року право привтної власності на 1/4 частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.11 з обороту).

29 червня 1993 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого повторно 05 травня 2010 року (а.с.9).

18 червня 2010 року ОСОБА_8 і ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 18 червня 2010 року (а.с.8).

З державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0596 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :09:371:0029 належить на праві спільної сумісної власності (по 1/4 частині) ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.08.2010 року № 199/60 (а.с.20-24).

20 вересня 2017 року державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0596 гектарів в межах згідно планом розташованої на території Самарського району АДРЕСА_1 та переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :09:371:0029 (а.с.12).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2017 року право привтної власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0596 гектарів в межах згідно планом розташованої на території Самарського району АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:371:0029 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.13).

12 жовтня 2017 року державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 на 1/4 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.10.2017 року право привтної власності на 1/4 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.15).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовленого станом на 12.08.2005р. складається з житлового будинку літ. А-1, сараю Б, сараю В, навіс Е, навіс Г, душевої Д, убиральні Ж, споруд № 1-3, мостіння І. Житловий будинок літ. А-1, загальною площею 52,9 кв.м , житловою 35,8 кв.м, допоміжна 17,1кв.м та складається з 1-1 веранди 4,9 кв.м., 1-2 кухні - 9,3 кв.м., 1-3 коридору - 2,9 кв.м, 1-4 житлової 5,7 кв.м, 1-5 житловлї 17,8 кв.м, 1-6 житлової 6,1 к.м., 1-7 житлової 6,2 кв.м (а.с.16-19).

19.02.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з заявою про вирішення спірного питання щодо виділу їй у користування її 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки, мирним шляхом (а.с.32-33).

Висновком судових експертів ОСОБА_10 Т.В. і ОСОБА_11 за результатами проведення судової комісійної будівельно-технічної, оціночно-будівельної, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 4053/4054/4055/4056-18 від 28.02.2019 року при зіставлені частки співвласників (1/2+1/4+1/4 частки) житлового будинку в одиницях площі, об`ємно-планувального рішення житлового будинку, розташування житлового будинку на земельній ділянці з вимогами діючих нормативних документів, чинних на території України в галузі будівництва, визначити варіанти розподілу житлового будинку літ. А домоволодіння АДРЕСА_1 з урахуванням часток власності: 1/2, 1/4 та 1/4 технічно неможливо. На розгляд суду пропонуються два варіанта розділу житлового будинку з відступом від ідеальних часток, вимог ДБН, з урахуванням перепланування житлового будинку та добудовою. Крім того, запропоновані варіанти передбачають виділ в натурі двох квартир, тобто, об`єднання співвласників, частки яких дорівнюють 1/4. Усі запропоновані переобладнання житлового будинку необхідно робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-16 Організація будівельного виробництва. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно - будівельного контролю, на підставі затвердженої у встановленому порядку проектної документації, при наявності дозволу виконкому місцевої ради народних депутатів, газового господарства і держпожінспекції. Слід зазначити, що розрахунок розміру компенсації за відхилення частки від ідеальної долі по переобладнанню газопостачання, електропостачання, вартість будівельних робіт по переобладнанню, експертами не виконувався, оскільки вартісні показники щодо виконання окремих перелічених робіт повинні включати в собі проектні розробки, розрахунки га погодження, а також встановлення виду та вартості матеріальних ресурсів, які с складовими зазначених елементів та споруд, що не є компетенцією експертів-будівельииків. На розгляд суду запропоновано 2 варіанта порядку користування земельною ділянкою кадастровий номер :09:371:0029, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з урахуванням часток співвласників відповідно до варіанта 1 та варіанта №2 домоволодіння (а.с.97-125).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Правовий режим спільної часткової власності визначено главою 26ЦК України.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності припиняється.

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК України).

Виходячи з аналізу статей 183, 364, 367 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового будинку/квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку/квартири із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання в ізольовані квартири, які відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилося. Визначальним для виділу частки або поділу будинку/квартири в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку/квартири відповідно до цих часток.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частину жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежилі, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Також відповідно до роз`ясень, даних у п.6 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від 4 жовтня 1991року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Згідно положень ч. 1 ст. 86, ч. 1 ст. 87 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з висновком судових експертів розподіл спірного житлового будинку літ. А домоволодіння АДРЕСА_1 з урахуванням часток власності: 1/2, 1/4 та 1/4 технічно неможливо та суду запропонованодва варіанта розділу житлового будинку з відступом від ідеальних часток, вимог ДБН, з урахуванням перепланування житлового будинку та добудовою і відповідно цим варіантам запропоновано 2 варіанта порядку користування земельною ділянкою. Розрахунок розміру компенсації за відхилення частки від ідеальної долі по переобладнанню газопостачання, електропостачання, вартість будівельних робіт по переобладнанню, експертами не виконувався.

Отже виділити в натурі частки житлового будинку без здійснення прибудови неможливо.

Окрім цього навіть при здійсненні прибудови розділ спірного житловогу будинку з урахуванням часток власності неможливий, запропоновані експертом варіанти передбачають виділ в натурі двох квартир, тобто, об`єднання співвласників, частки яких дорівнюють 1/4.

Також в порушення ст. 81 ЦПК України позивачем взагалі не надано доказів того, що відповідачу ОСОБА_3 належить 1/4 частина спірного будинку.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи та їх представників, оцінивши наявні в ній докази, враховуючи інтереси сторін, з метою недопущення порушення прав співвласників, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.10.2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков