Ухвала

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 607/11692/17

провадження № 61-18648ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 20 лютого 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду

від 18 липня 2019 року у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостів розмірі 90 829,74 грн, яка складається із: 7 971,85 грн заборгованості за кредитом; 74 606,55 грн заборгованості по процентах за користування кредитом; 3 449,92 грн заборгованості за пенею та комісією; 500 грн штрафу (фіксованої частини); 4 301,42 грн штрафу (процентна складова).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року залишено без змін.

16 жовтня 2019 року засобами поштового зв`язку представник

АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О. Л. подала касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у цивільній справі № 607/11692/17, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Ціна позову у справі № 607/11692/17 становить 90 829,74 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого як на час подання касаційної скарги так і на час пред`явлення позову.

Таким чином справа № 607/11692/17 є малозначною в силу вимог закону

(пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України), незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої або апеляційної інстанції.

АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на наявність підстав передбачених підпунктами а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для касаційного оскарження судових рішень у малозначній справі.

Зокрема банк вважав, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки викладені в оскаржуваних судових рішеннях висновки не узгоджуються з правовими висновками суду касаційної інстанції, а тому необхідність забезпечення єдності судової практики в такій ситуації видається пріоритетною в порівнянні з малозначним характером справи.

Також АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що справа має виняткове значення для банку, оскільки одними з основних видів діяльності банку є кредитування фізичних та юридичних осіб, а також залучення грошових коштів фізичних і юридичних осіб. Невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором відносно своєчасності повернення наданих йому банком кредитних коштів, тягне загрозу повернення банком залучених коштів вкладникам та ставить під загрозу репутацію банка, що перешкоджає стабільній роботі банку, обмежує права та порушує його майнові інтереси, що є для банку важливим.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» у справі № 607/11692/17 стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Так, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд врахував висновки про застування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц. Крім того суди попередніх інстанцій врахували конкретні обставини встановлені у справі № 607/11692/17, зокрема, факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів щодо розслідування незаконного заволодіння невідомими особами грошовими коштами з її банківської картки та відсутність доказів про розголошення відповідачем третім особам ПІН-коду своєї картки.

Незгода позивача із оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що справа № 607/11692/17 із ціною позову 90 829,74 грн має виняткове значення для

АТ КБ «ПриватБанк».

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

АТ КБ «ПриватБанк» реалізувало своє право на апеляційний перегляд справи № 607/11692/17.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 7 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, справа розглянута судами двох інстанцій які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судом не встановлена, то відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 липня

2019 року у цивільній справі № 607/11692/17.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович