Житомирський апеляційний суд
Справа №278/18/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 44 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №278/18/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення з будинку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 17 квітня 2019 року суддею Зубчук І.В., у м. Житомирі, повний текст рішення складено 26 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив усунути перешкоди у користуванні його власністю шляхом виселення ОСОБА_2 із жилого будинку АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що 02.11.2018 його мати ОСОБА_3 подарувала йому вищевказаний будинок, у якому зареєстрований та проживає його брат - ОСОБА_2 Останній не являється членом його сім`ї, відмовляється передати йому ключі від будинку, виселитися з нього та знятися з реєстрації, Зазначеними діями відповідач порушує його права, як власника будинку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення його позову, вирішити питання розподілу судових витрат.

На його думку, судом при вирішенні спору не враховані його доводи про те, що ОСОБА_2 не є членом його сім`ї, займає належний йому (позивачу) будинок незаконно. Крім того, судом не враховано правову позицію у тотожних правовідносинах, відповідно до якої право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, а із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї (постанова Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14; постанова Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 750/9228/17).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_2 - не визнав, просив залишити апеляційну скаргу буз задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 02 листопада 2018 року подарувала йому належний їй на праві власності жилий будинок АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстрований і проживає брат позивача - відповідач ОСОБА_2 , який добровільно будинок не звільняє, з реєстраційного обліку не знімається. (а.с. 4-6, 9).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття, тобто доказів наявності виключних, передбачених ст.ст. 116, 157 ЖК, підстав для виселення відповідача.

Такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Визначальним критерієм для застосування статті 391 ЦК України є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

З часу набуття права власності на спірний будинок позивач набув, а попередній власник ОСОБА_3 та член її сім`ї ОСОБА_2 втратили право на володіння та користування житлом.

Зокрема, право власності ОСОБА_3 на спірне майно припинено на підставі п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України (відчуження власником свого майна). Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї (правова позиція Верховного Суду України, викладена у справі № № 6-158цс14 від 05.11.2014). Отже після переходу права власності на будинок припинилося право користування ним як у власника ОСОБА_3 так і її сина ОСОБА_2 Будь-яких застережень договір дарування від 02 листопада 2018 року не містить.

Крім того, суд не врахував доводи позивача, що його сім`я складається із дружини ОСОБА_5 та неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою сільської ради (а.с. 51), а ОСОБА_2 не є членом його сім`ї.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім на сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в сумі 705 грн та апеляційної скарги в сумі 1057,2 грн, а всього 1762,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2019 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 із жилого будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1762,20 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 08 липня 2019 року.