Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 493/1156/15-ц

провадження № 61-28461св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Балтська міська рада Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 січня 2016 року у складі судді Ільніцької О. М.та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Балтська міська рада Одеської області, про знесення самочинно збудованих об`єктів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_1 . У цьому ж будинку у АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які самовільно здійснили прибудову до квартири № 2 (тамбур) розміром 2,52 м х 1,86 м та самовільно збудували господарську будівлю розміром 5,0 м х 1,88 м.

Будівництво цих об`єктів нерухомості здійснено без відповідних дозволів, без відведення під будівництво земельної ділянки та без узгодження з нею як з суміжним користувачем.

Ураховуючи, що ці об`єкти створюють їй незручності у користуванні належною їй квартирою, оскільки обмежують до неї доступ, позивач просила знести самочинно збудовані об`єкти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 14 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено, що відповідачі істотно порушили її права та внаслідок цих дій усунення перешкод можливе лише шляхом знесення спірного об`єкту нерухомості, не взявши до уваги, що знесення є крайньою мірою щодо усунення перешкод.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами обох інстанцій, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що факт перешкоджання відповідачем у користуванні АДРЕСА_1 встановлений рішенням Балтського районного суду Одеської області від 13 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2012 року, на що суди уваги не звернули.

Суди неповно з`ясували обставини, що мають значення для правильного вирішення зазначеної справи, не дослідили надані нею докази та дійшли помилкових висновків про відмову у позові.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі тавитребувано справу з Балтського районного суду Одеської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 належить АДРЕСА_2 у цьому ж будинку. Будинок одноповерховий , квартири суміжні.

ОСОБА_2 , не маючи дозволу виконавчого комітету Балтської міської ради, виконала роботи з прибудови тамбуру розміром 2,52 м х 1,86 м, площею 3,9 кв. м при вході до належної їй квартири на місці сходів та бетонного майданчику.

Крім того, ОСОБА_2 збудувала на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, нежитлове приміщення (сарай) розміром 5,0 м х 1,88 м.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються співвласниками (частина третя статті 42 ЗК України).

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на підставі правильно застосованих норм матеріального права дійшли обґрунтованого висновку про те, що право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва на підставі статті 376 ЦК України належить, зокрема, відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю чи власнику земельної ділянки в особі Балтської міської ради Одеської області.

Європейській суд з прав людини у справі «Іванова и Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга N 46577/15) від 21 квітня 2016 року наголошував, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що позивач не довела порушення її права, а також, що земельна ділянка біля будинку, в якому знаходяться квартири сторін, передавалася у власність або користування мешканцям цього будинку для його обслуговування. Третя особа - Балтська міська рада Одеської області, до повноважень якої належить розпорядження землями комунальної власності, самостійних вимог не заявляла та не ставила питання про знесення самочинно збудованих об`єктів.

Посилання позивача, як на преюдиційне рішення Балтського районного суду Одеської області від 13 вересня 2011 року, колегія відхиляє, оскільки це рішення стосувалося інших об`єктів будівництва.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність судових рішень, а зводяться до незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 січня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук