Дата документу 04.07.2019 Справа № 333/907/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/907/19 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
провадження № 22-ц/807/2140/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Онищенко Е.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19 лютого 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

15.02.2019 року позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначив, що відповідач ухиляється від сплати боргу, і тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Сума боргу становить 1 056 822 гривень.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив накласти арешт на майно відповідача, яке належить йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Ленінською районною адміністрацією міста Запоріжжя № 210/Д від 20.11.2002 року, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19 лютого 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що заходи забезпечення позову вжиті

судом без належного з`ясування всіх обставин та є передчасними. Так, накладаючи арешт

на його нерухоме майно, суд не з`ясував, яке саме майно належить йому на праві власності, яка його орієнтовна вартість, чи не порушено правило про співмірність.

Відповідачі до судового засідання апеляційного суду 04 липня 2019р. не з`явились, будучи повідомлені про час, день та місце розгляду справи.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою, але підтверджувальних документів не надано.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи

у зв`язку з його відрядження, але відповідні документи до заяви не долучені.

Зважаючи на непідтвердженість відповідачами зазначених причин для відкладення справи, апеляційний суд з урахуванням того, що розглядаються процесуальні питанні, які не потребують особистої явки учасників справи, розглянула справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України за відсутності відповідачів.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Мухіну Л.Я., яка заперечувала проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити засоби забезпечення позову, в тому числі шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Тобто арешт на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановлено, що позивачем ОСОБА_2 заявлено до суду позов про стягнення заборгованості за договором позики, який укладено між ним та відповідачем ОСОБА_3 06.06.2014 року. Позов пред`явлено до двох відповідачів - позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1

В обґрунтування вимог до обох позивачів в позовній заяві зазначено про наявність договору поруки між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 , укладеним як забезпечення виконання зобов`язань за основним договором позики.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

За таких обставин, логічним та обгрунтованим є забезпечення виконання можливого майбутнього рішення у справі шляхом вжиття заходів забезпечення позову стосовно обох боржників.

Оскільки при укладенні договору позики було укладено договір іпотеки з ОСОБА_3 , предметом якого є квартира, належна на праві власності ОСОБА_3 , необхідності в забезпеченні позову в частині майна ОСОБА_3 не виникло.

Що стосується майна ОСОБА_1 , то за відсутності будь-яких встановлених судом обмежень в нього існує реальна можливість відчужити належну йому на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 , власником якої він є, і тим самим зробити неможливим фактичне виконання рішення суду про стягнення з нього боргу в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апелянта щодо наявності іпотечного договору як підстави відсутності необхідності в забезпеченні позову не ґрунтуються на законі.

Так, договір іпотеки не є цивільно-процесуальним засобом забезпечення позову. Наявність договору іпотеки не зобов`язує кредитора (іпотекодержателя) вирішувати питання про стягнення боргу лише через реалізацію прав за договором іпотеки.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право вибору способу захисту своїх прав належить особі, яка вважає своє право порушеним.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обравши спосіб захисту шляхом стягнення заборгованості солідарно з позичальника та поручителя, позивач вправі вимагати забезпечення свого позову шляхом арешту іншого, відмінного від іпотечного, майна, яке належить в тому числі і поручителю.

Не обґрунтованими є і доводи апелянта щодо неспівмірності застосованого заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Так, ціна заявленого позову складає ( на час прийняття рішення про забезпечення позову) 1 056 822 грн. Але з доданого до апеляційної скарги іпотечного договору вбачається, що вартість квартири, що була передана в іпотеку, складає 600 000 грн.

Разом із заявою про забезпечення позову суду було надано копії правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 , які дозволили суду пересвідчитись у власнику цієї квартири та визначитись із питанням відповідності заявленого виду забезпечення позову позовним вимогам.

Крім того, на теперішній час на замовлення ОСОБА_2 виготовлено звіт про оцінку майна, яке є предметом іпотеки. Із зазначеного звіту вбачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , яка є предметом іпотеки, складає 694 548 грн., що є недостатнім для задоволення вимог іпотекодержателя. В той час як позовні вимоги на теперішній час збільшено до суми 1 437 278 грн.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Також необхідно враховувати, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обраний позивачем вид забезпечення позову знаходиться у прямому зв`язку із предметом даного спору, і невжиття відповідних заходів може призвести до порушення майнових прав позивача, в зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду про наявність підстав до задоволення заяви позивача про забезпечення позову. При цьому, колегія вважає, що з урахуванням всіх необхідних критеріїв, передбачених інститутом забезпечення позову, суд першої інстанції прийняв правильне рішення про наявність підстав для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 380-381 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19 лютого 2019 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 липня 2019 року

Головуючий: Судді