Ухвала

29жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 525/1104/18

провадження № 61-19056ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач вказував, що 12 квітня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого

ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу ОСОБА_1 своєчасно не погасила заборгованість за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 31 липня 2018 року виникла заборгованість в сумі 82 774, 67 грн, яка складається з наступного:

4 574, 99 грн - заборгованість за кредитом; 70 881, 84 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 900, 00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500, 00 грн - штраф (фіксована частина) та 3 917, 84 грн - штраф (процентна складова). На підставі вищевказаного позивач просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 82 774, 67 грн.

РішеннямВеликобагачанського районного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 квітня 2007 року в сумі 79 729, 67 грн, яка складається з: 4 574, 99 грн - заборгованість за кредитом, 70 881,84 грн - заборгованість по процентамза користування кредитом, а також штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн - штраф (фіксована частина) та 3 772, 84 грн - процентна складова. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками у сумі 70 881, 84 грн та штрафів у розмірі 500, 00 грн та 3 772, 84 грн - скасовано та ухвалено нове в цій частині, яким у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за кредитним договором відмовлено. Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» загальної суми боргу та судових витрат змінено, зменшено суму стягнутої заборгованості із 79 729, 67 грн до

4 574, 99 грн, суму судових витрат із 1 697, 15 грн до 97, 44 грн. Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 172, 96 грн. Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 323, 88 грн.

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подано касаційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2019 рокуі залишити в силі рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від

21 червня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у цій справі становить 82 774, 67 грн, отже станом на 01 січня

2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Зазначена справа є малозначною у силу вимог закону за ціною позову.

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом також враховано, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі Azyukovska v. Ukraine (Азюковська проти України) від 09 жовтня 2018 року.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк