Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Принцевської В.П.

секретаря Тулянкіної М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 серпня 2013 року, ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 червня 2014 року про залишення зустрічного позову без розгляду та рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна набутого під час шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна набутого під час шлюбу. З урахуванням уточнень позовних вимог від 25 липня 2017 року просив ухвалити рішення, яким поділити спільне майно, яке було набуто подружжям: визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині комплексу будівель та споруд (промзону), розташовану за адресом - АДРЕСА_1 вартістю по 5000 грн.; грошові кошти від продажу житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_2 у розмірі по 520 000 грн., що складає по ? частці від загальної вартості квартири. Зобов`язати ОСОБА_1 надати до суду документи на право власності на комплекс будівель та споруд (промзону) розташовану за адресом: АДРЕСА_1 та на житлове приміщення (квартиру) АДРЕСА_2 . Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вказував, що з 2001 року перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 . За час шлюбу ними було придбане майно: комплекс будівель та споруд (промзону), розташовану за адресом - АДРЕСА_1 , вартістю 10 000 грн.; житлове приміщення (квартира) АДРЕСА_2 вартістю 10 000 грн.; а також земельну ділянку в АДРЕСА_5 ; земельну ділянку в АДРЕСА_6 , розташовану АДРЕСА_7 , автомобіль, будівельні матеріали та інші речі побутового призначення. Промзона та квартира зареєстровані на ім`я колишньої дружини, а інші речі були зареєстровані на їх близьких родичів.

25 січня 2011 року вони з відповідачкою розлучилися, проживають окремо. Угоди про поділ спільного майна досягли не у повному обсязі, спірними залишаються промзона та квартира, які просив поділити шляхом визнання за кожним із них право власності по ? частині.

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву в якій просила провести досудове розслідування з метою доказу, що позивач приховує майно, що було придбано в шлюбі. Залишити позовну заяву ОСОБА_2 без задоволення у зв`язку з тим, що статки, що залишились у власності та користуванні ОСОБА_2 значно перевищують в матеріальному вимірі предмет позовної заяви. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь 25 000 грн. у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з її навчанням в університеті. Судові витрати у розмірі 700 грн. покласти на відповідача.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 серпня 2013 року зустрічна позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду (т.1 а.с.163).

Залишаючи без розгляду зустрічну позовну заяву на підставі п.3 ст.207 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року), суд виходив з того, що ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, до суду повторно не з`явилась.

Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 (в редакції від 15 травня 2012 року) задоволено в повному обсязі. Поділено спільне майно подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині комплексу будівель та споруд (промзону), розташовану за адресом: АДРЕСА_1 ; по ? частині житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_2 (т .1 а.с. 164-166).

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 27 вересня 2013 року заочне рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 серпня 2013 року за заявою відповідача ОСОБА_1 скасовано (т.1 а.с. 169).

При повторному розгляді справи (суддя Пономарьов О.П.) ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 червня 2014 року зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна залишена без розгляду у зв`язку з повторною неявкою до суду (т.1 а.с.207).

У зв`язку з проведенням АТО на території Мар`їнського району Донецької області Мар`їнський районний суд Донецької області тимчасово не працював, справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 не розглядалась.

Після відновлення роботи суду дана справа передана до провадження судді Липчанського С.М.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину комплексу будівель і споруд, розташованих за адресом АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти у розмірі 52 000 грн., що складають 1/2 частину коштів отриманих від продажу житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину комплексу будівель і споруд, розташованих за адресом АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти у розмірі 52 000 грн., що складають 1/2 частину коштів отриманих від продажу житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_2 .

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 березня 2019 року виправлено описку допущену у 3,5 абзацах резолютивної частини вищезазначеного рішенні суду, а саме: визнано за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти у розмірі 177 077 грн., що складають 1/2 частину коштів отриманих від продажу житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти у розмірі 177 077 грн., що складають 1/2 частину коштів отриманих від продажу житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу у рівних частках. Визначаючи розмір грошової компенсацію за ? частину квартири, яка була продана відповідачем під час розгляду справи, суд виходив з її інвентаризаційної вартості.

Не погодившись з ухвалами Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 серпня 2013 року, від 20 червня 2014 року та рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційні скарги в яких, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені ухвали суду. Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 березня 2019 року просить також скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 , визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно:

- комплекс будівель та споруд (промзона), розташована за адресом: АДРЕСА_1 - вартістю 10 000 грн.;

- грошові кошти в сумі 70 000 грн. від продажу житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 ;

- причіп бортовий синій 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , номер техпаспорту НОМЕР_3 , вартістю 1000 грн.;

- причіп бортовий синій 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_5 , номер техпаспорту НОМЕР_6 , вартістю 1000 грн.;

- причіп бортовий сірий 1990 року випуску, марки ГКБ-8352, номер шасі НОМЕР_7 , державний номер НОМЕР_8 , номер техпаспорту НОМЕР_9 , вартістю 1500 грн.;

- причіп бортовий синій 1987 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_10 , державний номер НОМЕР_11 , номер техпаспорту НОМЕР_12 , вартістю 1000 грн.;

- вантажний бортовий автомобіль синього кольору 1989 року випуску, марки КАМАЗ-53208, номер шасі НОМЕР_13 , номер двигуна НОМЕР_14 , державний номер НОМЕР_15 , номер техпаспорту НОМЕР_16 , вартістю 4000грн.;

- легковий автомобіль бежевого кольору 2004 року випуску, марки «NISSAN PRIMERA» з кузовом седан, номер двигуна НОМЕР_17 , номер кузова НОМЕР_18 , державний номер НОМЕР_19 , номер техпаспорту НОМЕР_20 , вартістю 20 000 грн.;

- вантажний малотоннажний автомобіль чорного кольору 2007 року випуску, марки «NISSAN NAVARA» з кузовом вантажопасажирський, номер двигуна НОМЕР_21 , номер кузова НОМЕР_22 , державний номер НОМЕР_23 , номер техпаспорту НОМЕР_24 , вартістю 30000грн.;

- земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_25 за адресом: АДРЕСА_5 , вартістю 3000грн.

Поділити спільне сумісне майно, набуте ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_2 , виділивши йому наступне майно:

- причіп бортовий синій 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , номер техпаспорту НОМЕР_3 , вартістю 1000 грн.;

- причіп бортовий синій 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_5 , номер техпаспорту НОМЕР_26 , вартістю 1000 грн.;

- причіп бортовий сірий 1990 року випуску, марки ГКБ-8352, номер шасі НОМЕР_7 , державний номер НОМЕР_8 , номер техпаспорту НОМЕР_9 , вартістю 1500 грн.;

- причіп бортовий синій 1987 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_10 , державний номер НОМЕР_11 , номер техпаспорту НОМЕР_12 , вартістю 1000грн.;

- вантажний бортовий автомобіль синього кольору 1989 року випуску, марки КАМАЗ-53208, номер шасі НОМЕР_13 , номер двигуна НОМЕР_14 , державний номер НОМЕР_15 , номер техпаспорту НОМЕР_16, вартістю 4000 грн.;

- вантажний малотоннажний автомобіль чорного кольору 2007 року випуску, марки «NISSAN NAVARA» з кузовом вантажопасажирський, номер двигуна НОМЕР_21 , номер кузова НОМЕР_22 , державний номер НОМЕР_23 , номер техпаспорту НОМЕР_27 , вартістю 30 000 грн.;

- земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_25 за адресом: АДРЕСА_5 , вартістю 3000 грн.,

- легковий автомобіль бежевого кольору 2004 року випуску, марки «NISSAN PRIMERA» з кузовом седан, номер двигуна НОМЕР_17 , номер кузова НОМЕР_18 , державний номер НОМЕР_19 , номер техпаспорту НОМЕР_20 , вартістю 20 000 грн.

Залишити ОСОБА_1 наступне майно: комплекс будівель та споруд (промзона), розташований за адресом: АДРЕСА_1 - вартістю 10 000 грн.; грошові кошти в сумі 70 000 грн. за житлове приміщення (квартиру) АДРЕСА_2 .

Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу на ухвали мотивовано тим, що весь цей час вважала, що її зустрічний позов розглядається судом по суті, оскільки ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 27 вересня 2013 року заочне рішення суду від 02 серпня 2013 року скасовано. Підставою скасування заочного рішення було визнання поважної причини неявки до судових засідань у зв`язку із знаходженням її за межами України, тобто визнання поважної тієї причини, через яку було залишено зустрічну позовну заяву без розгляду. Також, вказує про відсутність протоколу автоматизованого розподілу судової справи. Справа перебувала у судді Ліпчанського С.М., а ухвалу про залишення без розгляду зустрічного позову винесено іншим суддею. У зв`язку з вищевикладеним, судом не було забезпечено виконання завдання цивільного судочинства щодо справедливого та неупередженого вирішення цивільної справи.

Апеляційну скаргу на рішення мотивовано тим, що зустрічний позов та уточнення до нього, які були прийняті судом та неодноразово наголошувалися у судових засіданнях, можна вважати як не розглянуті судом, що є прямим порушенням норм процесуального права.

Не погоджується з вартістю квартири по АДРЕСА_4 , оскільки з копії договору купівлі-продажу вбачається, що інвентаризаційна вартість майна становить 354 154 грн, експертна вартість нерухомого майна становить 295 408 грн., а продаж майна вчинено за ціною 70000,00 грн.

Суд не звернув увагу на інші об`єкти спільної сумісної власності, які були придбані під час перебування у шлюбі та підлягають розподілу. Також судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , її представників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які підтримали доводи апеляційних скарг, заперечення позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2001 року, який було розірвано 25 березня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великоновосілківського РУЮ у Донецькій області, актовий запис №10, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_28 (т.1 а.с.83).

Згідно договору купівлі-продажу від 18 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу Ністратовою Н.І. за р/№ 1776, ОСОБА_1 придбала у ТОВ «Іскра» комплекс будівель та споруд, розташований у АДРЕСА_8 (т.1 а.с. 188-189).

Згідно договору до складу комплексу будівель та споруд входить: будівля КТП з ганком А-2, основної площі 177,3 кв.м, загальної площі 245,2 кв.м; будівля профілакторію з приямком А-1, основної площі 700,5 кв.м, загальної площі 771,3 кв.м;будівля мийки для автомобілів будівельною готовністю 48%; басейн для збирання води; - будівля операторської з ганкомБ-1, основної площі 27,5 кв.м., загальної площі 27,5 кв.м; будівля складу мастил С-1, основної площі 33,5 кв.м, загальної площі 33,5 кв.м.; вбиральня У-1; огорожа №1, №4, замощення 1.

Право власності ОСОБА_1 зареєстроване в Мар`їнському БТІ 03 листопада 2004 року за р/№ 6897585 (т.1 а.с. 190).

Згідно договору купівлі-продажу від 10 червня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Марьїнського районного нотаріального округу Гвоздь М.І. за р/№ 772, ОСОБА_1 придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 114,5 кв.м., житловою 57,1 кв.м. Договір зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за № 3480075 (т.1 а.с.191).

Право власності ОСОБА_1 було зареєстровано у Мар`їнському БТІ 01 липня 2009 року за р/№ 11548165 (т.1 а.с. 192).

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.207, ч.3 ст. 169 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року), позовна заява залишається без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунені в майбутньому.

З аналізу зазначених положень закону вбачається, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, але обов`язковою умовою застосування передбачених ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року) процесуальних наслідків такої неявки, є належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) у спосіб, який забезпечує фіксацію повідомлення або виклику.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи неодноразово відкладався за заявами відповідача ОСОБА_1 Про розгляд справи, призначений на 26 червня 2013 року відповідач ОСОБА_1 була повідомлена під розпис, що підтверджується розпискою (т.1 а.с.155).

У зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_1 , яка є позивачем за зустрічним позовом, розгляд справи було відкладено на 02 серпня 2013 року.

05 липня 2013 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 (р/№ 8183/13) про перенесення розгляду справи з 02 серпня 2013 року на кінець вересня 2013 року, у зв`язку з виїздом за межі України на строк, що перевищує два місяці (т.1 а.с.161). При цьому, відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) будь-яких доказів поважності неявки, суду надано не було.

З огляду на викладене та враховуючи, що позовна заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення зустрічного позову ОСОБА_1 у справі про поділ майна подружжя без розгляду.

Колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 серпня 2013 року, у зв`язку з чим, апеляційна скарга ОСОБА_1 в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Посилання відповідачки на невідповідність дати виготовлення ухвали суду від 02 серпня 2012 року та внесення її до державного реєстру майже через місяць, наведених висновків не спростовує.

Разом з тим, не можна погодитись із законністю ухвали Мар`їнського районного суду від 20 червня 2014 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.228 та ч.1 ст.332 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою Мар`їнського районного суду від 27 вересня 2013 року за заявою відповідачки ОСОБА_1 скасовано заочне рішення цього ж суду від 02 серпня 2013 року, яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до п.2 ч.3 ст.231 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року) справа призначена до розгляду у загальному порядку.

Що стосується ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, то суд першої інстанції не мав процесуальних повноважень для її скасування, остання могла бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.293 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року).

Таким чином, при повторному розгляді справи суд не мав процесуальних повноважень приймати до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , адже на той час ухвала суду від 02 серпня 2013 року, якою зустрічна позовна заява залишена без розгляду, скасована не була, а нових позовних вимог станом на червень 2014 року ОСОБА_1 не заявляла.

З огляду на викладене, ухвала Мар`їнського районного суду від 20 червня 2014 року про залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, підлягає скасуванню.

Згідно положень ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статя 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналогічні положення були передбачені нормами ст.ст. 3,11 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року).

Виходячи зі змісту заявлених вимог у даній справі, не можна погодитися з доводами апеляційної скарги щодо не вирішення судом уточнених позовних вимог ОСОБА_1 .

Після залишення судом 02 серпня 2013 року зустрічної позовної заяви без розгляду, ОСОБА_1 до Мар`їнського районного суду із поданням іншої зустрічної позовної заяви не зверталась.

Наявна в матеріалах справи «Уточнення до зустрічної позовної заяви» (т. 1 а.с.222-227), на яку посилається відповідачка, адресована Красноарміському міськрайонному суду Донецької області (м.Покровськ, вул.Эвропейська, 20). Зі змісту даної заяви також вбачається, що в проваджені саме Красноарміського міськрайонного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Сторони в суді апеляційної інстанції показали, що у зв`язку з проведенням АТО і тимчасовим припиненням роботи Мар`їнського районного суду, вони зверталися із тотожними позовними заявами (основна та зустрічна) про поділ майна подружжя до Красноармійського міськрайонного суду, провадження по яких було закрито після відновлення роботи Мар`їнського районного суду.

Будь-яких доказів, на підставі яких можна зробити висновок, що уточнення до зустрічної позовної заяви, адресовані Красноарміському міськрайонному суду, приймалися до провадження Мар`їнський районним судом, матеріали справи не містять. Позовна заява реєстрацію через канцелярію суду не проходила, штам вхідної кореспонденції відсутній, позивачу копія цієї заяви в межах розгляду даної справи не вручалась.

Отже, предметом розгляду суду першої інстанції у даній справі було майно, що складалося з комплексу будівель та споруд (промислова зона) і квартири АДРЕСА_2 .

За загальним правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності передбачено ст.63 СК України.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. ст. 69,70 СК України).

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.1 п.22, абз.1 п. 23 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

В контексті справи, що розглядається, використовуючи загальне правило застосування презумпції згідно зі ст.60 СК України майно, слід вважати, що одержане одним із подружжя як набувачем за договором купівлі-продажу, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, оскільки комплекс будівель та споруд (промислова зона), розташованих по АДРЕСА_1 , був набутий у власність під час шлюбу, суд виходячи із положень ч.3 ст.60 СК України, дійшов правильного висновку про те, що цей комплекс є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Що стосується стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 177 077 грн. грошової компенсації ? частки вартості квартири АДРЕСА_2 , колегія суддів зазначає наступне.

05 липня 2012 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Попенко В.О. за р/3 1185, квартира АДРЕСА_2 була продана відповідачкою ОСОБА_6 за ціною 70 000 грн. (т.2 а.с.227-228).

Таким чином вбачається, що спірна квартира була відчужена відповідачкою вже після відкриття провадження у справі про поділ майна подружжя.

Стаття 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності , якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.ч. 1,3 ст.65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Встановивши, що відчуження спірної квартири відбулося під час судового розгляду, без письмової згоди позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки компенсації вартості квартири у розмірі ? частки. Проте, не можна погодитись із визначеною судом вартістю.

Так, зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що продаж квартири було здійснено за ціною 70 000 грн. Тоді як, інвентаризаційна оцінка квартири, з якої виходив суд першої інстанції, становить 354 154 грн., а експертна вартість згідно звіту №60-07/12 від 03 липня 2012 року становить 295 408 грн.

Колегія суддів вважає, що при визначенні грошової компенсації суд мав виходити саме з експертної оцінки нерухомого майна, оскільки ціна продажу була визначена відповідачкою на власний розсуд, без погодження з позивачем.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене рішення суду в частині стягнення грошової компенсації підлягає зміні, визнання за ОСОБА_2 право на грошові кошти, що складає еквівалент вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 у розмірі 147 704 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідачки підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду від 20 червня 2014 рок.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 червня 2014 року скасувати.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 березня 2019 року змінити.

Визнати за ОСОБА_2 право на грошові кошти у розмірі 147 704 (сто сорок сім тисяч сімсот чотири) грн., що скаладає еквівалент вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та стягнути ці кошти на його користь з ОСОБА_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 08 липня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

В.П. Принцевська