Ухвала

01 липня 2019 року

м. Київ

справа № 200/21938/14-ц

провадження № 61-7372ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз»), третя особа - ОСОБА_2 , у якому просила визнати заборгованість по її особовому рахунку у сумі 1 111 грн 78 коп. недійсною; здійснити підключення газопостачання у її квартиру за рахунок відповідача та поновити подачу газу у її квартиру; стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду: за ксерокопіювання документів у сумі 559 грн, за поїздки до суду у сумі 142 грн, за придбання ліків у сумі 714 грн, за листування у сумі 135 грн, за витрачання паперу, наявного в матеріалах справи, за пошкодження стелі на кухні у сумі 200 грн; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі

50 тис. грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Здійснено підключення газопостачання у квартиру ОСОБА_1

за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок ПАТ «Дніпрогаз» та поновлено подачу газу у квартиру ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ «Дніпрогаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року апеляційні скарги ПАТ «Дніпрогаз» та ОСОБА_1 задоволено частково.

РішенняБабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року змінено у частині розміру присудженого до стягнення з ПАТ «Дніпрогаз» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 10 тис. грн до 2 тис. грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

18 травня 2019 року засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Кузнецовою О. П. та Кузнецовим І. І. була подана касаційна скарга на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкодиз пропуском строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2019 року вищезазначену касаційну скаргу було залишено без руху та надано строк до 27 червня 2019 року для усунення недоліків касаційної скарги. Заявникам необхідно було направити до суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів на підтвердження причин поважності його пропуску, подати касаційну скаргу, викладену українською мовою, у якій зазначити: відповідно до приписів статті 388 ЦПК України вірне найменування суду до якого подається скарга; реєстраційні номери облікових карток платників податків за їх наявності або номери і серії паспортів для фізичних осіб - громадян України заявників; ідентифікаційний код юридичної особи відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; зазначити в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права; уточнити вимоги до суду касаційної інстанції щодо оскаржуваних судових рішень, з урахуванням положень статті 409 ЦПК України.

20 червня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року та виправлена касаційна скарга.

Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач визначив її у грошовому вимірі, що узгоджується із правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року № 61-23674св18.

Ціна позову у даній справі становить 51 750 грн (відшкодування майнової шкоди у розмірі 1 750 грн (за ксерокопіювання документів у сумі 559 грн, за поїздки до суду у сумі 142 грн, за придбання ліків у сумі 714 грн, за листування у сумі 135 грн, за витрачання паперу, наявного в матеріалах справи, за пошкодження стелі на кухні у сумі 200 грн) та моральної шкоди у розмірі 50 тис. грн), яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Крім того, заявлені вимоги немайнового характеру, а саме: зобов`язання вчинити дії.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи. Доводи касаційної скарги по суті стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому зазначена справа не підлягає обов`язковому розгляду за правилами загального позовного провадження, а ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подаликасаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

При розгляді касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди ухвалою Верховного суду від 15 квітня 2019 року дану справу вже було визнано малозначною.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 процесуальний строк на звернення з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникам.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко