Номер провадження: 22-ц/813/815/19
Номер справи місцевого суду: 520/2558/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені ОСОБА_3» МОЗУ адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені ОСОБА_3» Міністерства охорони здоровя України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

05 березня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом та просив визнати наказ №11-о/с від 12.02.2018 року про звільнення його з посади слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування, у звязку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п.3 ст.40 КЗпП України, незаконним та скасувати його, поновити ОСОБА_5 на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування Державного закладу (далі ДЗ) «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені ОСОБА_3» Міністерства охорони здоровя України (далі МОЗУ) та зробити відповідний запис в трудовій книзі Позивач також просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.02.2018 року по день поновлення на роботі.

Посилався на те, що його звільнення було проведено з порушенням норм чинного законодавства, з боку профспілкового комітету ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені ОСОБА_3» МОЗУ, не надано для ознайомлення документи, які послугували звільненню, відмовлено у прийнятті відповідних клопотань від ОСОБА_5, а тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у наданому до суду відзиву на позов, при цьому також зазначили, що ОСОБА_5 неодноразово порушував трудову дисципліну, питання про його звільнення вирішувалось на засіданні профспілкового комітету із дотриманням норм КЗпП України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені ОСОБА_3» МОЗУ про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року та постановлення нового, про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в період 01.04.1987 року до дня звільнення позивач ОСОБА_5 працював в ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені ОСОБА_3» МОЗУ на посаді слюсаря-електрика 4 розряду (наказ про прийняття на роботу №64 від 01.04.1987 року, а.с.49.

26.06.2017 року електрик ОСОБА_6 надав пояснювальну записку, 31.07.2017 року інженер електрик ОСОБА_7 надав рапорт на ім'я головного лікаря ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_5 прийняв самостійне рішення та підключив двигун зі згорілим тепловим реле (а.с.80).

У серпні 2017 року в результаті перевірки протипожежного стану об'єктів санаторію були виявлені порушення в електроцеху, а саме захаращені особистими речами ОСОБА_5 виходи і аварійні проходи, комора, встановлено нештатне обладнання. До ОСОБА_5 неодноразово звертався інженер оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ОСОБА_9 з вимогою усунути вказані порушення. Однак, через відсутність належного реагування з боку позивача ОСОБА_10 інженером ОРС ЦЗ ОСОБА_9 був поданий рапорт на ім'я головного лікаря про ігнорування ОСОБА_5 вимог протипожежної безпеки (а.с. 81).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 03.08.2017 р. на ім'я головного лікаря надійшов рапорт інженера-енергетика ОСОБА_7 про самовільні зміни графіка виходу на роботу ОСОБА_5 без узгодження з ким-небудь із керівників (а.с.85).

У звязку з викладеними обставинами, наказом головного лікаря ОСОБА_8 від 08.08.2017 року №51/ОСОБА_8 ОСОБА_5 оголошено догану, у звязку із систематичними порушеннями трудової дисципліни, самовільною зміною графіку робочого часу, порушенням правил протипожежної безпеки, керуючись ст.147-152 КЗпП України, п.17 Правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с.88).

У відповідності до вимог трудового законодавства, позивач ОСОБА_5 був запрошений для ознайомлення з наказом, проте, посилаючись на зайнятість, ознайомився з наказом лише 16.08.17 р., однак поставити підпис про ознайомлення відмовився, про що складено акт від 16.08.2017 року (а.с.89). Дані обставини позивач визнавав у судовому засіданні суду першої інстанції.

В подальшому, після наказу від 08.08.2017 року на ім'я головного лікаря постійно надходили скарги про невиконання електриком ОСОБА_5 заявок. Невиконання ним заявок мотивувалось позивачем ОСОБА_5 відсутністю необхідних матеріалів, лампочок та іншого. Однак, на складі необхідні запчастини були присутні, про що свідчить пояснення зав. матеріальним складом ОСОБА_11 і копії накладних за період, коли ОСОБА_5 відмовлявся від виконання заявок.

Крім того, із рапорту головного інженера ОСОБА_12 вбачається, що 05.12.2017 року ОСОБА_5 був направлений на пральню для зняття захисного кожуха прасувальної машини, щоб виготовити його дублікат з метою забезпечення захисту роботи на прасувальному барабані (а.с.114). Зазначені обставини стали відомі ОСОБА_12 із рапорту завідуючої пральні ОСОБА_13, а також старшого електрослюсаря ОСОБА_14 (а.с.113, 115).

Однак, замість демонтажу кожуха, ОСОБА_5 почав демонтувати вал прасувальної машини. Зясувавши, що відбувається, завідуюча пральні ОСОБА_13 просила ОСОБА_5 припинити розкручування валу. Однак ОСОБА_5 сказавши, що він знає що робить, розкрутив кріплення вала, в результаті чого вал завалився на одну сторону, що призвело до великої поломки і зупинило роботу пральні.

Більше того, не доповівши керівництву про те, що трапилося і не зробивши записи в журналі чергувань, ОСОБА_5 пішов з роботи.

У відповідності до викладеного, наказом № 72 / ОСОБА_8 від 06.12.2017 року була створена комісія, яка надала ОСОБА_8 службового розслідування від 07.12.2017 року за фактом аварійної ситуації на пральні. З висновку вказаного акту вбачається, що електрослюсар ОСОБА_5 у варварський спосіб відкрутив гайки кріплення вала, чим вивів з ладу вал машини для прасування і спричинив аварійну ситуацію. В акті зазначено, що в діях ОСОБА_5 виявлені ознаки свідомого допущення шкідливих наслідків (а.с.118-119).

У звязку з цим, наказом від 26.12.2017 року №75/ОСОБА_8 ОСОБА_5 було оголошено догану, з посиланням на порушення п.3.1-3.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку санаторію та п.2.4,2.7 посадової інструкції «Функціональні обовязки» слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування, що призвело до створення аварійної ситуації (а.с.120).

У судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача - ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені ОСОБА_3» МОЗУ повідомив, що з ОСОБА_5 проводились неодноразові розмови з боку головного лікаря, заступників головного лікаря, інженерів, начальника відділу кадрів. Однак, ставлення до своїх обов'язків лише погіршилося.

Так, у відповідності до скарг сестри-господині ОСОБА_15 від 12.01.2018 р, старшого електрика ОСОБА_14, інженера по ОССГЗ ОСОБА_9, головного інженера ОСОБА_12, останні вказували на регулярне порушення трудових обовязків позивачем ОСОБА_5 та з вимогою вжити заходів щодо ОСОБА_5 (а.с.123-125).

Таким чином, адміністрацією ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені ОСОБА_3» МОЗУ 12.01.2018 року були зафіксовані чергові порушення трудової дисципліни з боку ОСОБА_5, які були доведені до адміністрації відповідним рапортом від 12.01.2018 року (а.с.126).

У звязку викладеними обставинами, 02.02.2018 року адміністрація санаторію звернулася до профспілкового комітету з проханням про надання згоди на звільнення слюсаря-електрика ОСОБА_5 по п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується численними рапортами і докладним записками співробітників санаторію. ОСОБА_5 був запрошений на засідання профкому 06.02.2018 р., на яке він не з'явився, про що був складений ОСОБА_8 від 06.02.2018 року, та засідання профспілки було відкладено на 08.02.2018 року (а.с.129-130).

08.02.2018 року ОСОБА_5 вдруге був запрошений на засідання профспілкового комітету, однак позивач повторно не з'явився.

Згідно до протоколу № 53 від 08.02.2018 року профспілкова організація ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені ОСОБА_3» МОЗУ надала згоду санаторію на звільнення електрослюсаря ОСОБА_5 (а.с.131)

У звязку з цим, наказом головного лікарі ОСОБА_16 № 11-о / с від 12.02.2018 року ОСОБА_5 звільнений з 14.02.2018 року з виплатою компенсації за 21 к.д. невикористаної відпустки за робочий період з 01.04.2017 року по 14.02.2018 року, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с.133).

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_5 з приводу того, що він не був ознайомлений з двома доганами, та не був ознайомлений з документами, на підставі яких профспілковому комітету пропонувалось його звільнення, то суд першої інстанції обгрунтовано не взяв їх до уваги, з огляду на наступні обставини.

Так, суд обгрунтовано виходив із того, що позивачеві було достовірно відомо про наявність двох доган, та призначення засідання профкому на 08.02.2018 року для розгляду питання про надання згоди на звільнення позивача за п.3. ст.40 КЗпП України.

При цьому, не прибуття на засідання профкому, не надання пояснень і зауважень з боку ОСОБА_5 не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, оскільки профспілковий комітет розглядає докази порушення трудової дисципліни позивачем на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що профспілковий комітет і 06.02 і 08.02.2018 року викликав ОСОБА_5 для дачі пояснень з приводу порушень ним трудової дисципліни і його ставлення до вимоги адміністрації щодо його звільнення за систематичне порушення трудової дисципліни. Однак, ОСОБА_5 на засідання профспілки не зявився, своїх пояснень не надав, що підтверджується відповідними протоколами засідання профспілкового комітету та ОСОБА_16 про його неявку на засідання (а.с.129-132).

Також безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_5 з приводу того, що його було звільнено за конфліктну ситуацію, яка виникла з інженером-електриком ОСОБА_7, оскільки питання щодо порушення трудової дисципліни ОСОБА_5 ставилось адміністрацією ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені ОСОБА_3» МОЗУ і раніше.

При цьому, посилання апелянта ОСОБА_5 на те, що він не допускав порушень трудової дисципліни, спростовуються наявними у справі доказами.

Так, із матеріалів справи вбачається, що на підставі рапорту інженера-електрика ОСОБА_7 від 31.03.2004р., рапорту шеф-кухаря ОСОБА_17 від 24.03.2004 р., ОСОБА_5 було оголошено догану наказом по санаторію № 23 / АД від 19.04.2004 року (а.с.51-53).

Крім того, 15.02.2007 року на засіданні профкому санаторію розглядалось подання головного лікаря ОСОБА_8 про звільнення електрика ОСОБА_5 у зв'язку з прогулами, постійним невиконанням своїх службових обов'язків, недобросовісним ставленням до роботи, порушенням дисципліни і внутрішнього розпорядку (а.с.67-72).

Наказом головного лікаря № 17 / АД від 16.02.2007 року була призначена комісія для проведення службового розслідування за фактами, викладеними в рапорті інженера-електрика ОСОБА_7 про порушення трудової дисципліни електрослюсарем ОСОБА_5 (а.с.73).

Актом від 21.03.2007 року комісія встановила, що в роботі позивача дійсно мали місце порушення трудової дисципліни, прогули та комісією було запропоновано обмежиться щодо ОСОБА_5 доганою, замість звільнення, у звязку з неукомплектованістю електрослужби санаторію (а.с. 74-75).

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта ОСОБА_5 про те, що в даному випадку вищевказані накази суд не може брати до уваги, оскільки після їх прийняття пройшло більше 10 років. Однак, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що розгляд даних наказів здійснюється з метою отримання характеризуючих даних на ОСОБА_5, та як підтвердження того, що він дуже значний час порушував трудову дисципліну при виконанні свої трудових обовязків.

Крім того, на засіданні профспілкового комітету від 29.12.2017 року, протокол № 49 розглядалось питання про звільнення ОСОБА_5 з роботи за фактами постійного порушення трудової дисципліни та свідомого допущення шкідливих наслідків у результаті своєї поведінки (а.с.179-180).

Однак, у звязку з тим, що 26.12.2017 року ОСОБА_5 було вже оголошено догану, то адміністрації ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені ОСОБА_3» МОЗУ було відмовлено у дачі згоди на його звільнення.

Також суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги доводи позивача про те, що від нього не було прийняте клопотання про ознайомлення з документами, оскільки позивач не надав суду доказів відмови у прийнятті клопотання. Відповідно до поштового відправлення клопотання ОСОБА_5 на імя Міністерства охорони здоров'я України та на ім'я відповідача про надання копій документів та перенесення засідання профспілки, яке було призначено на 08.02.2018 року, позивачем направлено не завчасно, а саме в день засідання - 08.02.2018 року о 14.53 годин.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.03.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

ОСОБА_18

ОСОБА_2