Справа № 331/2158/19
Провадження № 2 /331/1117/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Качан К. К.

позивача ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2

розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного щомісячно до досягнення дитиною повноліття , а також додаткові витрати на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 9 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі, однак на теперішній час шлюбні стосунки припинені . Неповнолітні діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку, вимушена звернутися до суду. Крім того, у позові ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання молодшої доньки ОСОБА_3 , яка через тяжке захворювання потребує постійного лікування.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін .

У вступному слові позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 позов в частині стягнення аліментів визнав в повному обсязі, в частині стягнення додаткових витрат на дитину визнав частково, вказавши, що має можливість сплачувати додаткові витрати в розмірі 3000 ,00 гривень щомісячно, оскільки його заробітна плата не надає йому можливості нести додаткові витрати у розмірі визначеному позивачкою.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає,що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

На теперішній час неповнолітні діти проживають з матір`ю, що відповідачем не оспорюється.

Позивачка не працює, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1497 гривень, яка виплачується на доньку ОСОБА_6 , яка є інвалідом дитинства.

Відповідач працює в ТОВ «ОРФЕЙ - Запоріжжя» електрогазозварником, його дохід на вказаному підприємстві склав з 21 березня 2019 року по 30 квітня 2019 року 4300,28 гривень. Крім того, ОСОБА_2 працює у ТОВ «БК «Дельта ІІІ» , де отримує мінімальну заробітну плату в сумі 4200,00 гривень.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№ 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач ухиляється від виконання обов`язку утримувати доньку, а тому аліменти на її утримання підлягають стягненню в судовому порядку.

Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує невиконання відповідачем батьківського обов`язку по утриманню дітей та перекладення батьківського обов`язку по утриманню та вихованню дитини на позивача, хоча зобов`язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою. Взято до уваги те, що відповідач визнав позов, по віку та здоров`ю є працездатним, отримує заробітну плату в мінімальному розмірі, працюючи на двох підприємствах , інших аліментних зобов`язань не має, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей , які потребують регулярної матеріальної допомоги. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину , починаючи з дня предявлення позову і до повноліття дітей.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат, кожна із позовних вимог повинна бути визначена окремо, як і суд їх повинен визначати в рішенні окремо, що цілковито відповідає позиції визначеної упостанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з хворобою дитини в розмірі 9 прожиткових мінімумів для дитини відповідного вікущомісячно.

В підтвердження зазначених вимог позивач надала індивідуальну программу реабілітації дитини-інваліда № 296 , в яких зазначений діагноз хвороби дитини, ОСОБА_7 , а також копії виписок із медичної карти дитини, які підтверджують той факт, що дитина дійсно хворіє та потребує постійної допомоги та витрат на лікування .

Крім того, ОСОБА_1 надала суду довідку Благодійного Фонду «Щаслива дитина» , у відповідності до якої у зв`язку з важким захворюванням дитини та скрутним становищем сім`ї , фондом надавалася допомога на лікування дитини у 2016-2019 роках на суму 207 298 ,00 гривень.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості, врахувавши ті обставини, що дитина постійно потребує лікування, відповідач не заперечує щодо стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 3000,00 гривень щомісячно , керуючись ст. 185 СК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволення в сумі 3000,00 грн. щомісячно.

При цьому , суд вважає, що визначена позивачкою сума додаткових витрат є занадто великою та не відповідає можливостям відповідача, який працюючи на двох роботах ,отримує сукупний дохід 8400,00 гривенть щомісячно , та з вказаної суми ще має сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Питання про судові витрати слід вирішити відповіднот до положень ст.. 141 ЦПК України .

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265,279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспортні данні: СВ НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 травня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспортні данні: СВ НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 травня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспортні данні: СВ НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) щомісячно додаткові витрати, що викликані особливими обставинами (хворобою) на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень 00 копійок , починаючи з 16 травня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспортні данні: СВ НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 08 липня 2019 року.

Суддя: Жукова О.Є.

04.07.2019