ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/979/18

провадження № 22-ц/4809/702/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник адвокат Березовська Ірина Анатоліївна,

відповідачі - Миколаївська сільська рада Кіровоградського району, представник - адвокат Ковальов Юрій Володимирович, Кіровоградська районна державна адміністрація Кіровоградської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2018 року у складі судді Гершкула І.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Кіровоградського району, Кіровоградської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Миколаївської сільської ради Кіровоградського району, Кіровоградської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай).

Зазначала, що з 13 березня 1970 року була прийнята у члени колгоспу ім. Жданова, який у 1989 році було перейменовано в колгосп «Прогрес», а з 1995 року на КСП «Прогрес». У період її роботи у КСП «Прогрес» було видано державний акт НОМЕР_1 від 16 вересня 1996 року на право колективної власності на землю. При проведенні паювання земель її не було внесено до списку осіб, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю цього підприємства, що є порушенням її прав. Через юридичну необізнаність вона дізналась про те, що має право на земельну частку (пай) у лютому 2018 року. Правонаступник КСП «Прогрес» ліквідований 10 лютого 2010 року.

Просила визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити цей строк, визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 7,52 умовних кадастрових гектарів із землі сільськогосподарського призначення, розташованої на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району, що була в користуванні колишнього КСП «Прогрес».

В ході розгляду справи позовні вимоги уточнила, просила судові витрати покласти на відповідачів (а.с.58-60).

У відзиві на позов відповідачі просили залишити позов без задоволення та заявили про застосування позовної давності (а.с.22-23, 30-32).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Кіровоградського району, Кіровоградської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) відмовлено за необґрунтованістю, оскільки позивачем не доведено її членство у КСП «Прогрес» на час паювання земель колективної власності.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що виходячи із записів у її трудовій книжці та враховуючи відсутність доказів її виключення з членів КСП протягом 1995-1996 років, є доведеним факт, що вона була членом КСП у зазначений період та мала право на виділення їй у власність земельної ділянки (паю). Факт її роботи у КСП у 1995-1996 роках підтверджується копією трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 та довідками № 01-58/105 від 27 листопада 2017 року та № 04-20-109/2 від 28 листопада 2017 року, виданими Кіровоградською районною державною адміністрацією, з яких також вбачається, що кадровий та бухгалтерський облік відносно неї проводився протягом повних календарних 1995 року та 1996 року, мінімум трудоднів для неї не встановлювався. Доводи, що її членство у колгоспі ім. Жданова перейшло в порядку правонаступництва до КСП «Прогрес» ґрунтуються на фактичних обставинах справи та підтверджує її членство у КСП, що реформувалось. Ці обставини також підтверджуються архівними довідками Кіровоградської районної державної адміністрації за вих.№ 01-58/105 від 27 листопада 2017 року та вих.№ 01-58/55 від 20 червня 2018 року, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19 червня 2018 року за № 23703273, копією трудової книжки.

Апеляційне провадження відкрито 01 березня 2019 року (а.с.118), ухвалою від 13 березня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 27 березня 2019 року (а.с.134).

У відзиві на апеляційну скаргу Кіровоградська районна державна адміністрація просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що виходячи зі змісту статей 22, 23 ЗК та Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 право на земельний пай особа набуває за наявності усіх трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Позивач не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. КСП «Прогрес» видано державний акт на право колективної власності 16 вересня 1996 року і всі його члени отримали сертифікати на земельні частки (паї) та мали змогу розпорядитись ними та виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки. Позивач на момент розпаювання КСП і на даний час проживає на території Миколаївської сільської ради, а отже, не могла не знати про отримання земельних часток (паїв) членами КСП. Також позивачем не подано будь-яких документів на підтвердження поважності причини пропуску строку позовної давності. Законом України від 10 липня 2018 року № 2498-УПІ, який набрав чинності з 01 січня 2019 року, внесено зміни до ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», згідно зі статями 3,5 якого повноваження щодо прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) із земель колективної власності перейшло від райдержадміністрації до сільських рад, на територіях яких розміщені відповідні земельні частки (паї). Тобто, райдержадміністрація у цій справі не може бути належним відповідачем (а.с.124,140-141).

У відзиві на апеляційну скаргу представник Миколаївської сільської ради просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що трудова книжка позивача свідчить, що вона 13 березня 1970 року вступила в члени колгоспу ім. Жданова. Будь-які докази, які свідчать, що КСП «Прогрес» є правонаступником колгоспу ім. Жданова суду не надано. Також, суду не надано належних і допустимих доказів того, що позивач є членом КСП «Прогрес». Наявність у справі архівної довідки про роботу позивача протягом 1995 - 1996 років у КСП «Прогрес» і нарахування заробітної плати не може бути свідченням того, що вона є членом КСП, оскільки вказана довідка не дає змоги з?ясувати була позивач членом КСП чи працювала за трудовим договором або контрактом. Трудова книжка не дає змоги стверджувати, що позивач була членом КСП, а будь-які інші докази, які дають змогу перевірити та уточнити вказані обставини відсутні. Крім цього, позивачем на підтвердження факту членства у КСП надано суду архівну довідку, що за період із 1993 по 2001 роки відсутні відомості про її виключення з членів колгоспу, проте вказана довідка не може бути свідченням членства позивача у КСП, оскільки відсутні будь-які докази вступу в члени КСП. Позивачка у позовній заяві стверджує, що дізналася про порушення свого права лише у лютому 2018 року. Однак матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували чинення перешкод подачі позову до суду з 1996 року по лютий 2018 року. Будь-яких доказів того, що вона не могла дізнатися про порушення свого права раніше спливу трирічного строку позовної давності суду та сторонам надано не було. При цьому юридична необізнаність позивача не може бути визнана поважною причиною, оскільки поважними є ті причини, які пов?язані з об?єктивними, непереборними та істотними труднощами (а.с.125,126).

В засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги. Позивач пояснила, що вона в колгоспі працювала дояркою, трактористом, була членом правління, деякий час за рішенням правління колгоспу вона працювала в магазині для обслуговування членів колгоспу без виключення її з членів колгоспу, всі члени колгоспу стали членами КСП, на час проведення розпаювання працювала обліковцем в тракторній бригаді та має право на пай.

Представник Миколаївської сільської ради Кіровоградського району просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним, крім того, позивачу достовірно було відомо про розпаювання земель КСП в 1996 році, однак з позовом до суду вона звернулася лише в 2018 році. На цей час вільні землі в сільській раді відсутні.

Відповідач Кіровоградська районна державна адміністрація про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином під розписку (а.с.152), в засідання апеляційного суду не прибула, у відзиві на апеляційну скаргу просила розглянути справу за відсутності її представника ( а.с.141).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Частиною дев'ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Прогрес » отримало 16 вересня 1996 року. ОСОБА_1 не включена до списку членів КСП, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, їй не видавався сертифікат на право власності на земельну частку (пай) ( а.с.10).

Трудовою книжкою колгоспника підтверджується, що ОСОБА_1 вступила в члени колгоспу 13 березня 1970 року, за кожний рік маються записи про те, ким працювала, кількість відроблених людиноднів за рік та встановлений мінімум трудоднів, сума нарахованих грошей, такі записи є до 1991 року, потім зазначено, що в 1991,1992,1993 році робота в магазині, а потім запис за 1995 рік відпрацьовано на різних роботах 96 людиноднів нараховано 4729800 крб, за 1996 рік обліковцем відпрацьовано 21 людинодень, нараховано 23,03 крб. (а.с.12). Відомості про кількість відпрацьованих днів та нарахованих коштів підтверджується також довідкою Кіровоградської районної ради про стаж роботи та заробітну плату на підставі документів архівного фонду КСП «Прогрес» (а.с.7-8).

Архівними довідками підтверджується, що за період з 1993 по 2001 роки відомості про виключення з членів колгоспу ОСОБА_1 відсутні, колгосп ім.Жданова 18 лютого1989 року перейменовано у колгосп «Прогрес», 04 лютого 1995 року колгосп «Прогрес» перетворено в КСП «Прогрес», 21 березня 1998 року КСП «Прогрес» реорганізовано у СВК «Прогрес», державна реєстрація якого припинена 15 лютого 2010 року (а.с.13, 14-16, 160).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на час отримання 16 вересня 1996 року КСП «Прогрес» Державного акта на право колективної власності на землю позивач не була виключена в установленому законом порядку із членів КСП, а висновок суду, що вона в цей час працювала в КСП за трудовим договором ґрунтується на припущеннях, а доказування за правилами ч.6 ст.81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач була членом цього КСП і мала право на внесення до списку осіб на розпаювання землі, однак не була включена до такого списку.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, а статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

За вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позивач просила визнати поважними причини пропуску строку звернення з позовом до суду, посилаючись на юридичну необізнаність.

Право на позов у позивача виникло з 16 вересня 1996 року, трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР, 1963 року, минув ще до набрання чинності ЦК України, 2003 року.

Оцінюючи доводи позивача про поважність пропуску строку на звернення до суду із даним позовом, колегія суддів враховує, що розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитись з 1993 року, є загальновідомим фактом, а тому позивач, як колишній член колгоспу та член КСП, яка працювала в КСП в 1995-1996 роках, повинна була дізнатись і дізналася про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Прогрес» Державного акту на землю, своє місце проживання на території Миколаївської сільської ради, яке було місцем знаходження колгоспу і КСП «Прогрес», позивач не змінювала.

В засіданні апеляційного суду позивач пояснила, що їй було відомо, що під час розпаювання земель КСП «Прогрес» її не включили в списки, а на її звернення плановик КСП відповів, що вона не має права на землю, і вона йому повірила, тому своєчасно не звернулася з вимогами про надання земельної частки (паю).

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивач мала право на земельну частку (пай), але строк звернення з позовом до суду за захистом порушеного права позивач пропустила майже на 20 років без поважних причин, тому він поновленню не підлягає.

Відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним судом в складі Касаційного цивільного суду в постанові від 11 лютого 2019 року справа № 321/296/17, провадження № 61-28072св18, в постанові від 26 листопада 2018 року справа № 395/1324/16-ц, провадження № 61-29106св18

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про залишення позову без задоволення з підстав пропуску позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2018 року.

В позові ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Кіровоградського району, Кіровоградської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 01 квітня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко