Постанова

Іменем України

09 липня 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/10131/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

в складі судді Савицького І.В.

від 24 травня 2019 року

у справі №2-5781/11 Шевченківського районного суду м. Києва

за заявою ОСОБА_1

про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Публічне акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-5781/11 від 05.12.2012, виданий на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.04.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») заборгованості у розмірі 468 382,34 доларів США та 1820,00 грн судового збору.

В обґрунтування заяви вказував, що між ним та ОСОБА_2 , який є новим кредитором та правонаступником стягувача у виконавчому провадження, 25.10.2017 укладено угоду про врегулювання заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої зафіксовано заборгованість позичальника та відстрочено сплату заборгованості до 25.10.2027.

Заявник, посилаючись на те, що прострочена заборгованість за кредитним договором відсутня, оскільки з укладанням угоди про врегулювання заборгованості обов`язок боржника, який визначений рішенням суду від 09.04.2012, на даний час відсутній, вважав, що у відповідності до вимог ст. 432 ЦПК України наявні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої вказав, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення питання.

Як на підставу скасування ухвали суду вказував на те, що судом першої інстанції не враховано, що угодою, укладеною між позичальником та новим кредитором ОСОБА_2 про врегулювання заборгованості за кредитним договором відстрочено сплату заборгованості до 25.10.2027, у зв`язку з чим боржник не має простроченої заборгованості за кредитним договором до цієї дати. Вказав, що відсутність у боржника обов`язку з оплати заборгованості є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити у повному обсязі.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Публічне акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників заінтересованих осіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 квітня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Раййфайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») заборгованість за кредитним договором у розмірі 468 382,34 доларів США, що по курсу НБУ станом на 09.06.2011 еквівалентно 3734 646,59 грн та 1820,00 судових витрат. Рішення набрало законної сили 02.05.2012 та є чинним.

05 грудня 2012 на виконання вищевказаного рішення видано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання та 29 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялим М.Г. відкрито виконавче провадження ВП №45219011.

Матеріали справи не містять доказів виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.04.2012.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не піядлгає виконанню, заявник посилався на те, що 31 липня 2017 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк», та в цей же день між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором, а також договорами забезпечення кредитного договору, а саме договору іпотеки від 11.07.2008 та договору поруки від 11.07.2008.

Також, вказав, що 25 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» та ОСОБА_2 укладено договір №25102017 купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого до ОСОБА_2 перейшли всі права вимоги за кредитним договором та забезпечувальними договорами, які були укладені між Пат «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1

В 25 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 укладено угоду про врегулювання заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої зафіксовано заборгованість позичальника та відстрочено сплату заборгованості до 25.10.2027.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

За приписами частин 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За приписами частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

З огляду на викладене, посилання ОСОБА_1 на те, що іншими причинами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є відсутність у боржника обов`язку з виконання зобов`язання, у зв`язку з укладенням угоди про відстрочення сплати заборгованості, є власним трактуванням положень ст. 432 ЦПК України.

Матеріали справи не містять доказів, що у боржника ОСОБА_1 відсутній обов`язок з виконання зобов`язання у зв`язку з його припиненням чи добровільним виконанням.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 лише вказував, що прострочена заборгованість за кредитним договором відсутня, оскільки з укладанням між ним та новим кредитором угоди про врегулювання заборгованості, якою зафіксовано заборгованість позичальника та відстрочено сплату заборгованості до 25.10.2027, відсутній на даний час обов`язок боржника виконувати рішення суду від 09.04.2012.

Проте, укладення угоди про відстрочення сплати заборгованості до певної дати лише визначає порядок виконання судового рішення, а не скасовує його. Як зазначалось вище, судове рішення набрало законної сили та є чинним і знаходиться на примусовому виконанні у державній виконавчій службі.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, зі змісту укладеної між стягувачем та боржником угоди про врегулювання заборгованості вбачається, що її укладення жодним чином не припиняє обов`язок боржника щодо виплати заборгованості за кредитним договором, стягнутої за рішенням суду від 09.04.2012, а тільки визначає порядок сплати такої заборгованості.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов мотивованого та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

До того ж, суд першої інстанції правильно зазначив в мотивувальній частині ухвали, що у відповідності до вимог ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за наявності відкритого виконавчого провадження та досягнення між боржником і стягувачем згоди про розмір заборгованості та порядок виконання обов`язку з виплати такої заборгованості, стягувач не позбавлений права: звернутися із письмовою заявою про повернення виконавчого документа (п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»); відмовитися від примусового виконання судового рішення (п. 1 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Також, згідно п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в процесі виконання рішення сторони виконавчого провадження мають право на затвердження судом мирової угоди, у зв`язку з чим відкрите виконавче провадження підлягає закінченню.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повний текст постанови складено 11 липня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай