Справа № 569/7362/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Левчук Д.О..

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_2 просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі 1500 гривень довічно.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є пенсіонером за віком, інвалідом І групи та отримує 2229 грн. 45 коп. Вона зареєстрована та мешкає одна у квартирі, і потребує матеріальної допомоги, яку їй може та зобов`язаний надати її син відповідач ОСОБА_2 Пенсія яку вона отримує не забезпечує її прожиткового мінімуму, вона не може забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності, змушена постійно позичати кошти у знайомих, щоб прожити до наступної пенсії. Через незадовільний стан здоров`я змушена значні кошти витрачати на медичні курси терапії та лікування. Вона сама оплачує комунальні послуги, розмір яких становить приблизно 1200-1400 грн. на місяць. Субсидії вона отримати не може, тому що в квартирі зареєстрований відповідач. Відповідач офіційно працює, є фізично здоровою особою, на утриманні жодних осіб не має, а тому може сплачувати аліменти на її утримання.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просить суд позов задоволити. Суду пояснила, що має двох дорослих синів, які проживають окремо. Один з синів надає їй допомогу, відповідач відмовляється надавати. З даним позовом звернулася до суду, оскільки відповідач прописаний в квартирі, і через це вона не може оформити субсидію.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просить суд відмовити.

На заперечення позовних вимог посилаються на те, що позивач, враховуючи розмір отримуваної нею пенсії, не є особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Ухвалою суду від 07 травня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14 годину 30 хвилин 06 червня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву та заперечень.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач батьківських прав щодо відповідача позбавлена не була.

На теперішній час позивач ОСОБА_1 є пенсіонером по віку, інвалідом І групи.

ОСОБА_1 отримує пенсію, розмір якої становить 2229 грн. 45 коп., згідно довідки № 2873/03 від 27 березня 2019 року Рівненського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України.

Відповідно до вимог частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

За положенням частини першої статті 202 СК України право на утримання (аліменти) мають батьки, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

За визначенням, наведеним у частині третій статті 75 СК України, непрацездатною вважається та особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій статті 75 СК України.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. Мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету.

Потреба матеріальної допомоги (нужденність) полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування.

Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії є значно нижчим за розмір її щомісячних витрат.

При вирішенні спору по суті, суд враховує також те, що ОСОБА_1 проживає сама в трьохкімнатній квартирі з присадибною приватизованою ділянкою, веде господарство.

Щодо доводів позивача, які стосуються оплати комунальних платежів, судом встановлено, що у помешканні за адресою: АДРЕСА_1 встановлено лічильники на світло, газ та воду. Як зазначає у відзиві відповідач, оскільки, він фактично не користується даними енергоносіями, тому їх не оплачує. Оплату здійснює позивач за показами лічильників в межах власного використання. Боргів по оплаті за квартиру не має.

Крім того, посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, які перевищують її дохід у вигляді пенсії.

Виходячи зі змісту статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому ОСОБА_1 не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України та, відповідно, частини першої статті 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність її позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Факт непрацездатності не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обов`язку надання матеріальної допомоги, оскільки позивач повинен довести необхідність отримання такої допомоги.

Як неодноразово у своїх ухвалах вказував Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Що стосується матеріального стану відповідача судом встановлено, що ОСОБА_2 одружений. Проживає з дружиною у двохкімнатній квартирі. Помешкання на праві власності на житло від 27.02.1996 належить його дружині ОСОБА_3 та її синові від першого шлюбу ОСОБА_4 Оплату комунальних платежів здійснює зі спільного з дружиною сімейного бюджету (близько 3500 грн. в місяць). У відповідача є донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є студенткою III курсу Національного університету «Острозька академія» денного відділення навчально-наукового інституту права ім.І.Малиновського на державній формі навчання. Стипендії дочка не отримує. Також дочка відповідача здобуває освіту у Рівненському державному педагогічному університеті (заочна форма навчання. Фінансове утримання дочки (щомісячна оплата за навчання - 1050 грн; щомісячна оплата за гуртожиток - 480 грн,; проїзди в приміському та міському транспорті, використання комп`ютерної техніки, поліграфічні послуги, канцтовари, одяг та харчування) здійснюється батьками дитини.

ОСОБА_2 працює вчителем у загальноосвітньому навчальному закладі, середня заробітна плата його становить близько 8000 грн. Додаткових джерел фінансування не має. Рухомим майном не володіє.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вичерпний перелік підстав, які звільняють від доказування, визначений ст.82 ЦПК України і до їх переліку не належать доводи, викладені позивачем в позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 не доведено обставини викладені в її позовній заяві.

Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 13 квітня 2016 року (справа № 6-3066цс15).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.4, 12, 258, 259, 264.265, 268 Цивільно процесуального кодексу України, суд, -

Вирішив :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері відмовити повністю за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 10.07.2019 року.

Суддя: С.П.Харечко