ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5775/19 Справа № 182/7255/18 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О.у м. Нікополі,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зниження розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2004 року він уклав шлюб з відповідачем, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2012 року їх шлюб розірвано. На підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду з нього на користь відповідачки на утримання їх доньки стягнуто аліменти в розмірі ј частини його заробітку. Проте з часу стягнення аліментів, змінився його сімейний стан, у березні 2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . Дружина перебуває у відпусці по догляду за дитиною. Крім доньки ОСОБА_3 , на утриманні знаходиться ще дружина та малолітній син, тому просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів з ј часини до 1/6 частини його заробітку та інших доходів в зв`язку зі зміною його сімейного та матеріального стану.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2019 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги, що дохід позивача значно збільшилися. Позивачем не доведено використання аліментних платежів не за призначенням. Суд не взяв до уваги, що неповнолітній має бути забезпечений таким розміром аліментів, який буде необхідним та достатнім для гармонійного йогорозвитку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду, як законне та обґрунтоване ухвалене на підставі наданих та об`єктивно досліджених доказах має бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 24.07.2004 року сторони по справі перебували у шлюбі,який розірвано у грудні 2012 року. Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Нікопольського міськрайонного суду з позивача на користь відповідачки на утримання їх доньки було стягнуто аліменти в розмірі ј частини його заробітку та інших доходів (а.с.11-13).

Згідно свідоцтва про шлюб виданого 15.03.2014 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 (а.с.7). Від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні соціальної політики м.Нікополя та їй призначено одноразову допомогу при народженні дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до 01 серпня 2019 року (ас.51).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 , видану ТОВ «Інтерпайп ніко тьюб». Він працює старшим майстром дільниці з нього за виконавчим листом щомісячно проводиться утримання аліментних платежів у період з вересня 2017 року по серпень 2018 р. в середньомісячному розмірі 3353,56 грн.(а.с.31). За період з березня 2018 року по лютий 2019 середньмісячний розмір утриманих аліментів становив 4440,62 грн (а.с. 65-66),

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та зменшуючи розмір стягнутих рішенням суду аліментів з ј частини на 1/6 частину, суд першої інстанції посилався на те, що у позивача змінився сімейний стан, у зв`язку із народженнями другої дитини та перебуванням дружини у відпустці по догляду за дитиною до трьох років в нього на утриманні перебувають три особи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спір між сторонами виник з приводу зміни розміру аліментів, що сплачує позивач на утримання дитини у зв`язку зі зміною його сімейного стану.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).

За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частина перша ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Колегія суддів звертає увагу, що дійсно матеріалами справи доведено, що з часу присудження аліментних платежів за рішенням суду у 2012 році, у позивача змінилось сімейне положення, через перебуванням на його утримані дружини та малолітньої дитини, є законодавчо закріплені підстави для зменшення розміру стягнутих аліментних платежів з ј частини до 1/6 частки.

Колегією суддів досліджено розмір заробітку позивача за січень -лютий 2019 року, та підраховано що розмір аліментних платежів після їх зменшення до 1/6 частини буде становити в середньому 3058,43 грн.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» з січня 2019 р. до 30 червня 2019 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 2027грн.

Отже, зменшений за оскаржуваним рішенням суду розмір аліментних платежів, більший на 1000 грн., що буде становити 150% від мінімально гарантованого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що не порушить прав малолітньої на достатній матеріальний рівень та забезпечить їй гармонійний розвиток, з урахуванням вимог положення ст..141 СК України та обов`язку обох батьків утримувати дитину.

З урахуванням утриманих обов`язкових платежів, аліментів та виходячи з розміру заробітку позивача у лютому 2019 р., на кожного члена його сім`ї залишається по 4672,17 грн. виходячи з розрахунку (23215,73-4178,83-348,24-4672,17)/3, тобто у такому ж розмірі, який сплачується позивачем аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої (а.с.65).

Тому, доводи апеляційної скарги відповідача в частині, що зменшений розмір аліментів порушить права дитини та не забезпечить належного матеріального забезпечення, є неприйнятними, такими, що спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає що доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність та помилковість висновки суду першої інстанції стосовно нецільового витрачення нею аліментних платежів є такими, що заслуговують на увагу. Матеріали справи не містять висновків та доведених фактів витрачання відповідачем коштів сплачених як аліментні платежі не на утримання малолітньої, тому ґрунтуються на припущеннях.

Проте, дана обставина не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду в частині наявності підстав для зменшення розміру стягнутих з позивача аліментів саме через зміну сімейного стану позивача та збільшення його родини на дві особи, які перебувають у нього на утриманні.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складно 09 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: