УХВАЛА

5 червня 2019 року

м. Київ

справа № 750/11013/18

провадження № 61-10346ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 і просила стягнути з нього проценти за користування позикою, три проценти річних і інфляційні втрати на загальну суму 38 598,88 гривень.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнено з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 проценти за користування позикою за період з 1 жовтня 2015 року по 1 квітня 2016 року у розмірі 7 079,42 гривень, інфляційні втрати за період з 1 листопада 2017 року по 30 вересня 2018 року у розмірі 5 251,13 гривень та три проценти річних за вказаний період у розмірі 1 779,68 гривень, всього стягнено 14 128,23 гривень. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_2 і фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2019 року - без змін.

У травні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2019 року і постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року в частині стягнення з нього процентів у розмірі 7 079,42 гривень та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у позові.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року становить 1 921 гривню.

У даній справі ціна позову становить 38 598,88 гривень і не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 гривень). Тому, відповідно до статті 19 ЦПК України, справа є малозначною.

Дана справа визнана апеляційним судом малозначною.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради

Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до

суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко