Апеляційне провадження № 22-ц/824/9363/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 752/25387/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П..

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева»,

приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович,

третя особа - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 ,

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року, постановлену в приміщенні суду під головуванням судді Колдіної О.О., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «ФК «Женева», ПВ ВО м. Києва Ляпіна Д.В., третя особа ПН Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів.

У квітні 2019 ОСОБА_1 через свого представника звернулася із заявою про забезпечення позову у вказаній справі, шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ФК «Женева» в межах суми 641 833,55 грн., що містяться на рахунках товариства, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про накладення арешту на грошові кошти.

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що ухвалою суду від 26.11.2018 до подання позовної заяви судом було задоволено заяву її представника про забезпечення позову, відповідно до якої зупинено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису, яка 26.11.2018 була отримана приватним виконавцем для її виконання, а саме - для зупинення вчинення виконавчих дій.

27.11.2018, незважаючи на отримання зазначеної вище ухвали, що підтверджується довідкою №57775861/2775 від 27.11.18, приватним виконавцем її грошові кошти були розподілені на користь TOB«Фінансова компанія «Женева», а також як винагорода Приватного виконавця/витрати ВП.

Згідно з довідкою приватного виконавця від 27.11.2019, загальна сума заборгованості у зведеному виконавчому щовадженні № 57775861 становить 117 524,59 грн., у межах зведеного виконавчого провадження було здійснено часткове стягнення грошових коштів відповідно до платіжних доручень від 26.11.2018 на загальну суму 976 124,90 грн.

Отже, в порушення ухвали суду від 26.11.2018, приватним виконавцем належні їй грошові кошти були перераховані на користь TOBФК "Женева". І лише після вказаного перерахування коштів 27.11.18 приватним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провдження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу та, вказуючи на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення її заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд не здійснив оцінку обґрунтованості доводів її заяви про забезпечення позову, оскільки вимога про стягнення грошових коштів з ТОВ «ФК «Женева» є похідною від вимоги щодо оскарження виконавчого напису нотаріуса, а тому в разі задоволення судом її основної вимоги, виявиться, що товариство незаконно збагатилося за її рахунок та матиме наслідком виникнення у товариства перед нею кондиційного зобов`язання.

Вказує, що накладення арешту на грошові кошти відповідача жодним чином не порушить їх права та не буде перешкоджати їх господарській діяльності.

Оскаржувана ухвала не містить висновків щодо оцінки доказів. Судом не досліджено матеріали справи, які, на її думку, повністю спростовують висновки суду щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «ФК «Женева» - Радченко В.Ю. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Вказує, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права. Суд першої інстанції з`ясував характер спору, відповідність заявленого виду забезпечення позову позовним вимогам, а також дослідив питання співмірності заявлених вимог та способу забезпечення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 . підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Представник ТОВ «ФК «Женева» - Савісько Ю.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Від ПН Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Конратюка В.С. до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність. Просив постановити судове рішення згідно чинного законодавства з урахуванням фактичних обставин у справі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності нез'явившихся учасників справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом установлено, що у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Женева», ПВ ВО м. Києва Ляпіна Д.В., третя особа ПН Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спосіб забезпечення позову, заявлений стороною позивача, не відповідає характеру спірних правовідносин, які склались між сторонами, оскільки предметом спору є фактично правомірність стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Судом першої інстанції встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Ляпіним Д.В. проводяться дії в рамках виконавчого провадження №57737193 з примусового виконання виконавчого напису №191 від 16.11.2018 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОА «ФК «Женева» заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, представник позивача просить суд накласти арешт на грошові кошти, які належать відповідачу ТОВ «ФК «Женева».

Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що ухвалою Голосіївського районного суду від 26.11.2018 вже забезпечено позов шляхом заборони вчинення приватним виконавцем дій у виконавчому провадженні.

Разом тим, приватним виконавцем Ляпіним Д.В. постановою від 27.11.2018 зупинено виконавче провадження ВП 737193 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Женева» грошових коштів.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вжитті заходів забезпечення позову судом необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заходи забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та не повинні призводити до фактичного вирішення справи по суті.

Однак, позивачем не надано доказів існування рахунків у товариства та не конкретизовано, на які саме рахунки слід накласти арешт.

Законодавець вважає зловживання правом неприпустимим, а судова практика, зокрема Пленум Верховного Суду України у постанові №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», звертає увагу на те, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

З метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, слід пам`ятати, що суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду та як саме. Вид забезпечення позову повинен бути відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

При цьому вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність та зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Таким чином, накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосовано судом не тільки у випадку існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а й за наявності реальної ймовірності такого відчуження.

Однак, звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 не надала жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, не довела, що невжиття цих заходів унеможливить виконання рішення суду і що відповідач має намір витратити чи перевести грошові кошти на користь інших осіб, та що наявна реальна ймовірність такого відчуження, яка може створити реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Посилання позивача на те, що відповідач набув грошові кошти без достатньої на те правової підстави є формальними, крім того самі по собі не можуть бути підставою для вжиття тих заходів забезпечення позову, про які просить заявник, а тому і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Ці питання мають вирішуватися при розгляді спору по суті.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді: