РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/3637/19

Провадження № 22-ц/4815/885/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство "Азот",

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Азот" - адвоката Коржа В.М. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2019 року, ухвалене в складі судді Кучиної Н.Г. у м. Рівне у справі № 569/3637/19,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Азот" про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, компенсацію втрати частини доходів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 20 березня 2017 року по 30 березня 2018 року працював на посаді програміста за сумісництвом на ПАТ «Азот» в м. Черкаси. Відповідно до наказу ПАТ "Азот" № 67-ВК від 28.03.2018 року, його було звільнено з вказаного підприємства на підставі положень п. 1ст. 36 КЗпП України. У день її звільнення роботодавець не здійснив з ним належні розрахунки при звільненні - не виплатив заробітну плату. Станом на 22.02.2019 року заборгованість по заробітній платі становить

22298,50 грн.

На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену в січні - квітні 2018 року заробітну плату в розмірі 22 298,50 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 1700 грн., нараховану за період з 01.03.2018 року по 01.02.2019 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2018 року по по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ "Азот" на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену в січні - квітні 2018 року заробітну плату в розмірі 22 298,50 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 1700 грн., нараховану за період з 01.03.2018 року по 01.02.2019 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2018 року по 17.04.2019 року - 177009,82 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що при звільненні позивача роботодавець (відповідач) не виплатив належним чином йому заробітну плату, що є підставою для стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за час затримки розрахунку при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ПАТ "Азот" оскаржує його в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в повному обсязі.

В обґрунтування вказано на те, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем виникла за відсутності вини відповідача, який внаслідок зміни ціни на природній газ зупиняв виробництво, який є основною сировиною для виробництва продукції ПАТ "Азот". Відповідач мав скрутне фінансове становище. ДВС багаторазово накладалися арешти на майно та кошти скаржника, що перешкодило виплаті заробітної плати позивачу у цій справі. Сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні, вказана судом, має бути зменшена на відповідні податкові відрахування, чого суд першої інстанції помилково не зробив. Підстав для сплати позивачу компенсації втрати частини заробітку немає, адже згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 №159, відповідна компенсації виплачується у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, що в цій справі не мало місця у зв`язку з відсутністю виплат з боку відповідача.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі відповідач зазначає, що підставою відповідальності власника або уповноваженого ним органу за несвоєчасну виплату належних працівникові сум за ч. 1ст. 117 КЗпП України є два юридичних факти: 1. порушення строків розрахунку при звільненні, 2. вина власника.

Вважає, що мають місце поважні причини та об`єктивні обставини, що мають істотне значення та підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань по виплаті заробітної плати.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення судом постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильності висновків не спростовують. Просить суть апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

З матеріалів справи вбачається та це встановлено судом, що позивач працював на посаді програміста за сумісництвом на ПАТ «Азот» в м. Черкаси.

Відповідно до наказу наказу ПАТ "Азот" № 67-ВК від 28.03.2018 року, його було звільнено з вказаного підприємства на підставі положень п. 1ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до довідки ПАТ «Азот» за № 716 від 02.11.2018 року загальна сума заборгованості ПАТ «Азот» по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 01.11.2018 року становить 22298,50 грн., з яких за січень 2018 року - 6878,39 грн., за лютий 2018 року - 3175,00 грн., за березень 2018 року - 11149,25 грн., за квітень 2018 року - 1095,86 грн.

Однак, станом на день звернення до суду заборгованість відповідачем не виплачена.

Дані обставини відповідачем не оспорюються.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції вірно виходив із того, що з вини відповідача позивачу не виплачена належна останньому сума зарплати у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а тому наявні правові підстави для застосування норм ст. 117 КЗпП України.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995р. №100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, ПАТ "Азот" зобов`язане сплатити останньому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 31.03.2018 року по день ухвалення судового рішення.

Кількість робочих днів в зазначеному періоді становить 262 днів.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 675,61 грн.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за період з 31.03.2018 року по 17.04.2019 року включно становить 177009,82 грн. (675,61 х 262).

Відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати" у разі затримки виплати заробітної плати працівникам, виплачується компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 вищевказаного Закону).

Сума компенсації доходів позивача за період затримки проведення розрахунку з ним при звільненні станом на 01.02.2019 року становить 1700 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ПАТ "Азот" на користь позивача 177009,82 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 1700 грн. компенсації втраченої частини доходу.

Покликання відповідача на відсутність його вини у невиплаті належних позивачу сум при звільненні через відсутність об`єктивних можливостей розпоряджатися грошовими коштами, а також неможливістю виробляти продукцію в наслідок підвищення ціни на газ, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Слід відхилити доводи скаржника про те, що підстав для сплати позивачу компенсації втрати частини заробітку немає, з посиланням на виплату цієї компенсації у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, адже в цій справі вирішується питання про наявність підстав для нарахування відповідної компенсації, а не про строки її виплати.

Доводи апеляційної скарги про не зазначення судом в оскаржуваному рішенні стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів не є підставою для його скасування, так як відповідно до ст. 168.3 Податкового кодексу України розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем), яким є ПАТ "Азот".

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновок суду і впливали на його законність.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ПАТ "Азот".

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Азот" - адвоката Коржа В.М. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 липня 2019 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Хилевич С.В.

Шимків С.С.