Ухвала

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 753/19644/16-ц

провадження № 61-11198ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року в складі колегії суддів:

Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М. та Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, обґрунтовані тим, що06 червня

2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_3 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL 3832, на підставі якого останньому були надані кредитні кошти у розмірі 716 000,00 доларів США та 34 304,00 доларів США. В цей же день для забезпечення виконання зобов`язань в рамках кредитного договору між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, у відповідності до якого в іпотеку банку було передано нежиле приміщення під АДРЕСА_1 та договір іпотеки від 06 червня 2008 року, у відповідності до умов якого в іпотеку були передані нежилі приміщення з № 1 по № 16 (групи приміщень № 65 а) в літері А, загальною площею 148,40 кв. м, що знаходяться по

АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто кредитну заборгованість у сумі 793 248,13 дол. США, що еквівалентно 6 338 052,56 грн.

13 грудня 2016 року відповідно до договорів про задоволення вимог іпотекодержателя ОСОБА_1 став власником зазначених нежилих приміщень.

В липні 2016 року, відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, банку стало відомо, що майно яке перебувало в іпотеці 30 травня 2016 року відчужено ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу який, в свою чергу, 17 жовтня 2016 року це майно відчужив ОСОБА_2 . Обидва правочини посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К. Є.

13 грудня 2016 року предмет іпотеки вибув із власності ОСОБА_2 та перейшов у власність ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О. С.

Зважаючи на вищевикладене, на підставі статті 23 Закону України «Про іпотеку» позивач вважав, що до ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки за іпотечними договорами укладеними між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , тому просив суд в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Універсал Банк» за генеральним договором від 06 червня 2008 року в сумі

793 248,13 доларів США, що еквівалентно 6 338 052,56 грн звернути стягнення на предмети іпотеки: нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (нежиле приміщення під № 69 першого поверху, загальною площею 159,6 кв. м та нежилі приміщення з № 1 по № 16 групи приміщень № 65 а в літері «А», загальною площею 148,40 кв.м), які належать ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 13 грудня 2016 року № 1832, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною

3 309 000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» відмовлено у задоволені позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Зокрема, у зв`язку із заборгованістю, яку допустив позичальник зі сплати чергових платежів, позивач у 2012 році скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня

2012 року, яке набрало законної сили про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, позивач усвідомлював, що фактично змінив строк погашення заборгованості за основним договором (договором кредиту) та в нього одночасно виникло право задовольнити забезпеченні іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, починаючи з 05 серпня 2009 року (момент порушення зобов`язання) та з 09 серпня 2012 року з моменту набрання законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2012 року у цивільній справі № 2-910/11.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Універсал Банк» за генеральним договором від 06 червня 2008 року ВL 3832 в сумі 79 324,00 доларів США, що еквівалентно 6 338 052,56 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлові приміщення, які розташовані в

АДРЕСА_1 (нежиле приміщення під № 69 першого поверху, загальною площею 159,6 кв.м та нежилі приміщення з № 1 по № 16 групи приміщень № 65 а в літері «А», загальною площею 148,40 кв. м), які належать ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 13 грудня 2016 року №1832, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною

3 309 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції незаконне і необґрунтоване, судом фактично позбавлено банк права на отримання суми заборгованості за кредитним договором, у відповідності до його умов та безпідставно звільнено відповідача від встановленої законодавством і умовами договору іпотеки відповідальності за невиконання умов договору.

Так, у разі невиконання боржником зобов`язання кредитор має переважне право вимоги на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки та переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи, навіть і у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна, а тому ОСОБА_1 , як особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набув статус іпотекодавця, а тому і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Також строк дії генерального договору про надання кредитних послуг на час звернення позивача до суду, який встановлено до 01 червня 2028 року, не сплинув і основне зобов`язання боржником не виконане.

Крім того, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, оскільки про порушення прав щодо предмету іпотеки, банку стало відомо в липні 2016 року з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і, як зазначено вище, строк дії кредитного договору не сплинув.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року касаційну скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року залишено без змін.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року за нововиявленими обставинами, в якій просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року відмовлено

ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року за нововиявленими обставинами.

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк».

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинамирішення Апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами в розумінні вимог статті 423 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають суті справи є безпідставними, оскільки, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та правильність висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від

21 травня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська

рррл