Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2019 Справа №607/10258/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Грицак Р.М.

за участю секретаря Чех Ю.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання об'єкта незавершеного будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці площею 0.1500 га, спільною сумісною власністю подружжя та поділ вказаного майна, як спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що з 30.01.1999 року вона та відповідач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі який було розірвано рішенням суду від 20.07.2015 року. У шлюбі в них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з позивачем. Рішенням Миролюбівської сільської ради № 241 від 26.09.2007 року ОСОБА_4 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,15 га за рахунок земель житлової і громадської забудови із земель в АДРЕСА_1 та зобов'язано виготовити державний акт на право приватної власності на землю. Протягом 2007-2011 років ними, як подружжям за спільні кошти було виготовлено проект землеустрою, придбані будівельні матеріали та проведені будівельні роботи по будівництву житлового будинку в якому в майбутньому мала проживати їх сім'я, що підтверджується відповідними квитанціями та рахунок- фактурами. У вересні 2012 року Тернопільським сільським районом електричних мереж проведено роботи щодо підключення будинку до електромережі. Станом на сьогоднішній день даний будинок не введений в експлуатацію, однак придатний для проживання. В будинку встановлено вікна, двері, частково проведено внутрішні роботи, підведено до будинку електроенергію. На підставі рішення сесії Миролюбівської сільської ради від 28.11.2011 року № 113 ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 0.1500 га, по АДРЕСА_1, на якій розташований вказаний будинок.

Після розірвання шлюбу на її пропозиції вирішити питання щодо поділу майна подружжя, а саме, спірного будинку та відповідної частини земельної ділянки в добровільному порядку між нею та відповідачем згоди не досягнуто. Вважає, що незавершений будівництвом житловий будинок та земельна ділянка на якій він розташований належать їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, однак відповідач не дає їй у повній мірі реалізувати своє право на вказане майно. Тому просить провести поділ спірного майна.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.08.2017 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Відповідач ОСОБА_4 подав суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити в задоволенні позову оскільки вважає, що позивач не довела, що вона будь-яким чином брала участь у будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку, всі квитанції та рахунки, щодо будівництва видані на його ім'я та жодної на ім'я позивача ОСОБА_3, який вклад у вказане будівництво зробила позивач та у якому розмірі - невідомо та джерело походження коштів на такий вклад також невідомо. Крім того зазначає, що земельна ділянка передана йому у власність в порядку приватизації, що виключає можливість її поділу як спільного сумісного майна подружжя. Вважає, що вимоги про визнання спірного майна спільною сумісною власністю та його поділ безпідставними.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позов підтримав та просить його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні просить в задоволенні позову відмовити. Крім того зазначила, що посилання позивача на те, що будинок будувався за спільні кошти спростовується позовною заявою поданою ОСОБА_3 в 2015 році про розірвання шлюбу, згідно якої позивач зазначає, що вона більше трьох років з відповідачем ОСОБА_4 не проживають та спільне господарство не ведуть.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.1999 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20.07.2015 року.

Сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1.

В 2006 році Тернопільським районним комунальним підприємством «Селопроектбудсервіс» було розроблено проектну документацію на житловий будинок в селі Лучка, Тернопільського району, забудовником будівництва є ОСОБА_4

Рішенням Миролюбівської сільської ради № 241 від 26.09.2007 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку» ОСОБА_4 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,15 га за рахунок земель житлової і громадської забудови в АДРЕСА_1 згідно генплану забудову с. Лучка та зобов'язано виготовити державний акт на право приватної власності на землю.

Згідно квитанції від 30.10.2007 року ОСОБА_4 внесено аванс в розмірі 1230 грн. 00 коп.на рахунок підприємця ОСОБА_7 за виготовлення проекту землеустрою.

Відповідно до рахунка-фактури № СФ-0000007, №РН-0000053, №РН-0000054, №РН-0000055 від 20.01.2009 року, № СФ-0000404 від 29.07.2010 року, № РН-0002587 від 30.07.2010 року, ВАТ «Березовицький комбінат «Будніндустрія» здійснило поставку будматеріалів ОСОБА_4

03.07.2011 року СПД ОСОБА_8 та ОСОБА_4 уклали договір на постачання та монтаж метало-пластикових вікон, за адресою АДРЕСА_1. Вартість замовлення 13400 грн., монтаж 1315 грн, строк виконання замовлення 14 робочих днів.

05 вересня 2012 року Тернопільським сільським районом електричних мереж проведено роботи щодо підключення до електромережі будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується Актом надання послуг з виконання будівельно-монтажних робіт та квитанцією про плату послуг.

06.09.2012 року ОСОБА_4 подано у Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт згідно будівельного паспорта виготовленого 17.11.2006 року ТРКП «Селопроектбудсервіс».

Земельна ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_4, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_2 від 08 травня 2012 року. Відповідно до висновку експерта № 1164/17-22 судової будівельно-технічної експертизи від 12.04.2018 року відсоток готовності незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 53 %. Судовим експертом запропоновано один варіант поділу незавершеного будівництвом будинку за умови виконання ряду перепланувань, які відображені у ескізній пропозиції викладеній у додатку №3 до висновку та погодження відповідних проектних рішень реконструкції будинку Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради.

Відповідно до висновку експерта № 1165/17-22 судової будівельно-технічної експертизи від 13.04.2018 року експертом запропоновано два варіати розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 між сторонами по справі.

В судовому засіданні представники позивача подав клопотання згідно якого просить провести поділ майна сторін згідно висновків експерта.

Станом на день розгляду справи сторонами не подано доказів виготовлення проектів реконструкції незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 та їх погодження Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наявні у справі докази суд приходить до висновку, що незважаючи на подання ОСОБА_4 06.09.2012 року до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт, фактично станом на вересень 2012 року спірний незавершений будівництвом житловий будинок було вже зведено, поставлено вікна та підключено до енергопостачання.

Суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що позивач ОСОБА_3 не вела спільне господарство з відповідачем ОСОБА_4 за час будівництва нерухомого майна, що є предметом спору, та не довела факту внесення її вкладу (фінансового чи іншого) у розпочате будівництво спірного будинку, оскільки позивач представила суду ряд квитанцій про придбання будівельних матеріалів, договорів на надання послуг по будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, що свідчить про те, що позивач проживала спільно з відповідачем та брала участь у зведенні будинку.

Не заслуговують на увагу і твердження сторони відповідача на те, що усі документи щодо надання права на будівництво та квитанції про придбання будівельних матеріалів видані на ім'я відповідача ОСОБА_4, оскільки за законом ( ч.2 ст. 65 СК України) при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що спірний незавершений будівництвом житловий будинок було зведено за час перебування сторін спору у шлюбі. Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно, не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що майно, яке є предметом спору, було побудовано за його особисті кошти.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Відтак суд приходить до переконання, що об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 побудований спільними коштами сторін та є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з формально-правового погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю використаних у його будівництві будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і підлягати поділу між ними.

За позовом чоловіка, дружини суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Спірний об'єкт незавершеного будівництва, який було зведено сторонами за час шлюбу, відповідно до висновку експерта може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток лише за умови виконання ряду перепланувань згідно погоджених проектних рішень реконструкції будинку Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, однак станом на день розгляду справи сторонами не подано доказів виготовлення відповідних проектів реконструкції незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 та їх погодження Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, тому суд приходить до висновку про неможливість реального поділу та визнання за кожним з подружжя (позивачем та відповідачем) права на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку (із ступенем готовності 53 %), однак існують всі підстави для визнання об'єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю сторін.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ПК України.

Частиною 1 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Оскільки суд, в ході розгляду справи прийшов до висновку про наявність підстав для визнання об'єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю сторін, однак судом не визнається право власності на жилий будинок, в задоволенні позовної вимоги про поділ земельної ділянки слід відмовити.

На підставі ст. ст. 60, 63, 65, 68, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 2, 4, 12,13, 76-78, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3014 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак