Справа № 378/771/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/4428/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Суханової Є.М., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної ради, треті особи: Департамент освіти і науки Київської обласної державної адміністрації, Комунальний навчальний заклад Київської обласної ради «Київський інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» про скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомпро скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи його наступним:

На підставі контракту від 08.05.2015 року укладеного між ним та департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації, він працював на посаді ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів». Контракт був укладений строком до 08.05.2018 року. В березні 2018 року ним до відповідача подано заяву про продовження дії контракту або укладання його на новий термін. До 08.05.2018 року жодних дій щодо його звільнення або продовження чи переукладення контракту з боку відповідача вчинено не було. 14.05.2018 року на адресу «Академії неперервної освіти» надійшов лист Київської обласної ради від 07.05.2018 року з повідомленням про звільнення ректора ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку із закінченням терміну дії контракту.

В подальшому трудову книжку позивачу не повертали, обіцяли, що трудові відносини з ним будуть врегульовані згодом, відтак він продовжував працювати на посаді ректора та виконувати посадові обов`язки. 20.06.2018 року проректор КВНЗ КОР «Академії неперервної освіти» Бендерець Н.М. надала йому розпорядження Київської обласної ради VII скликання про покладення на неї виконання обов`язків ректора до призначення керівника даного закладу терміном на 2 місяці. 20.06.2018 року ним було передано ОСОБА_2 печатку, штамп та всю документацію по навчальному закладу і у Київській обласній раді він одержав трудову книжку та розпорядження №169 від 03.05.2018 року про звільнення.

Вважає, що після закінчення дії строкового трудового договору - 07.05.2018 року, між ним та відповідачем трудові відносини фактично тривали до 20.06.2018 року, жодна із сторін не вимагала їх припинення, отже дію контракту за таких обставин було продовжено на невизначений строк, що позбавляє відповідача права його звільнення із займаної посади за закінченням строку трудового договору. Просив визнати незаконним та скасувати розпорядження виконуючого обов`язки голови Київської обласної ради «Про звільнення ректора від 03.05.2018 2018 року № 169; поновити його на роботі на посаді ректора; стягнути з Київської обласної ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2018 року по дату постановлення рішення суду; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 27 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову. Обґрунтував скаргу тим, що судом безпідставно визнано подану роздруківку телефонних СМС повідомлень недопустимим доказом, оскільки саме ці докази могли б підтвердити його вимоги щодо повернення трудової книжки саме з 14.05.2018 року. В порушення вимог ЦПК України суд відмовив в допиті свідка ОСОБА_3 В подальшому суд обґрунтував своє рішення поданими відповідачем актами за підписами працівників відповідача, які були надіслані з порушенням процедури та строку такого подання, але суд врахував ці докази. Крім того, останнім робочим днем позивача став 20.06.2018 року, він знаходився в цей день на робочому місці, відтак днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки, тому висновки суду щодо правильності зазначеного дня звільнення помилкові. Судом не надано оцінки як належному доказу виписці з ЄДРПР, оскільки станом на 18.06.2018 року керівником «Київського обласного інститутупіслядипломної освіти педагогічних кадрів»був зазначений ОСОБА_1 . Тому вважає, що судом під час розгляду справи не було з`ясовано всіх обставин, що мають значення для справи, а викладені у рішенні суду висновки помилкові і не відповідають обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач та треті особи вважають доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27 грудня 2018 року - без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

В ході розгляду справи було встановлено, що 08 травня 2015 року між Департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 укладено контракт, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду ректора Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» на строк до 08 травня 2018 року. Крім того встановлено, що розпорядження Київської обласної ради від 03.05.2018 року №169 позивача звільнено із займаної посади ректора навчального закладу.

Мотивуючі свої вимоги, позивач зазначав, що відповідач не надіслав йому повідомлення за два місяці до закінчення контракту та не повідомив його про те, що контракт припиняється. Тільки 14.05.2019 року з листа в.о. голови Київської обласної ради дізнався про розпорядження від 03.05.2018 року №169 «Про звільнення ректора Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Академії неперервної освіти» із займаної посади 07 травня 2018 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту. Вимогу Київської обласної ради з`явитися за трудовою книжкою 14.05.2018 року виконав, але з невідомих причин трудову книжку йому її не повертали аж до 20.06.2018 року. Оскільки після закінчення дії строкового трудового договору між ним та відповідачем трудові відносини фактично тривали до 20.06.2018 року, жодна із сторін не вимагала їх припинення, дію контракту за таких обставин було продовжено на невизначений строк, що позбавляє відповідача права його звільнення із займаної посади за закінченням строку трудового договору.

В ході розгляду справи вказані доводи позивача були належним чином досліджені судом першої інстанції, за результатами чого він пийшов до висновку про необґрунтованість таких вимог. З такою позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її виваженою та обґрунтованою.

Приписами ст. 21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

У відповідності до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як встановлено в ході розгляду справи, укладений 08.05.2015 року контракт є трудовим строковим договором, на підставі якого виникли трудові відносини між керівником та Департаментом освіти і науки. Згідно із п.3.1, 3.6 контракту Департамент освіти і науки зобов`язаний, зокрема: звільняти керівника по закінченню строку контракту. Укладати контракт на наступний строк за згодою сторін, на що працюючий керівник має переважне право. Пунктами 6.2, 6.2.1 контракту визначено, що контракт припиняє дію з підстав, передбачених чинним законодавством та умовами цього контракту: після закінчення строку дії контракту. При цьому директор департаменту освіти і науки (власник) і керівник мають за угодою сторін, не пізніше як за два місяці визначитись у такому: контракт припиняється, контракт продовжується або укладається на новий термін.

Апелянт посилається на те, що 07.03.2018 року ним до відповідача подано заяву щодо продовження дії контракту або укладення його на новий термін, але відповіді він не отримав і продовжував працювати, оскільки вважав, що контракт продовжується, або буде укладено на новий термін, аж до 20.06.2018 року, саме до дати повернення йому трудової книжки. Але за результатами розгляду справи судом першої інстанції констатовано, що на звернення позивача Київською обласною радою надана відповідь про припинення з ним трудових відносин. Такий лист отриманий ОСОБА_1 13.03.2018 року і в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують його обізнаність майже за два місяці до винесення розпорядження від 03.05.2018 року №169. Саме Київська обласна рада уповноважена на призначення та звільнення керівників комунальних закладів. З цих підстав колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий довід спростовується матеріалами справи і апелянт не довів та не надав суду жодних документів, які підтверджують порушення відповідачем умов контракту. При цьому саме такі умови зазначені в п.3.1, 3.6 контракту, яким надано право Департаменту освіти та науки звільняти керівника закладу по закінченню строку контракту, що додатково підтверджує законність винесення розпорядження та звільнення позивача з посади ректора з дати закінчення строку трудового договору. Трудові відносини між сторонами були розірвані у відповідності до закону і підстави для визнання незаконним розпорядження та поновлення на посаді, в даному випадку відсутні, що й було належним чином встановлено судом в ході розгляду справи.

В ході розгляду справи встановлено, що будучи повідомленим про звільнення, позивач продовжував відвідувати робоче місце та виконувати обов`язки ректора навчального закладу, не з`являвся для отримання трудової книжки. Апелянт зазначає, що починаючі з 14.05.2018 року він звертався до відповідальної особи Київської обласної ради Кравця М.Б. з усними вимогами про отримання своєї трудової книжки, на що раз за разом отримував відмови з різних причин. Про існування актів щодо його неявки після звільнення до обласної ради для отримання трудової книжки йому відомо не було. Вважає акти сумнівними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки складені не той датою, яка зазначена на них. В той же час на підтвердження такої своєї позиції позивач належних та допустимих доказів до суду не представив, клопотання про призначення відповідної судової експертизи ні в суді першої інстанції ні при апеляційному розгляді не заявляв, відтак таке посилання апелянта залишилось безпідставним та недоведеним. Не було належним чином доведено й посилань апелянта на відмову у його вимозі видати трудову книжку. Докази, якими апелянт підтверджував факт такої відмови, а саме роздруківку телефонних СМС повідомлень, були визнані судом недопустимими, чому суд першої інстанції дав належне обґрунтування.

В ході розгляду справи належним чином було встановлено, що ОСОБА_1 достеменно було відомо про його звільнення з посади ректора з часу закінчення контракту, та як сам апелянт зазначає, що йому було відомо про необхідність з`явитися до обласної ради за розрахунком та трудовою книжкою. При цьому апелянт посилається на те, що з даного питання він усно та за допомогою СМС повідомлень спілкувався з ОСОБА_3 , хоча останній не є уповноваженою особою щодо вчинення відповідних дій. Судом першої інстанції свідок ОСОБА_3 викликався до суду за клопотанням позивача, однак до суду не з`явився у зв`язку з хворобою. В своїх заявах, поданих до суду, підтвердив зміст зазначених актів щодо неявки позивача після звільнення до обласної ради для отримання трудової книжки. Апеляційним судом також було задоволене клопотання апелянта щодо виклику ОСОБА_3 до суду, однак надані позивачем відомості не дозволили викликати цю особу в судове засідання.

Оскільки процедура отримання трудової книжки була порушена самим позивачем, а письмово позивач з цього приводу до Київської обласної ради не звертався, підстави вважати такі доводи обґрунтованими та законними відсутні, що й було констатовано судом першої інстанції, з чим в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Не вбачає колегія суддів апеляційного суду й невідповідності висновків суду першої інстанції в частині врахування представлених відповідачем доказів (складених актів) на підтвердження неявки ОСОБА_1 за трудовою книжкою. Вказані докази були представлені до суду саме на заперечення доводів позивача, відтак належним чином були прийняті та враховані судом.

В якості одного з доводів позову апелянт зазначає, що він продовжував працювати на посаді ректора та виконував посадові обов`язки у повному обсязі після закінчення строку трудового договору, а оскільки трудові відносини фактично тривали і жодна зі сторін не вимагала їх припинення, в силу ст.39-1 КЗпП України дія договору вважається продовженою на невизначений термін. Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з даним доводом у зв`язку з тим, що про намір розірвати трудові відносини ОСОБА_1 було повідомлено письмовими листами, отриманими ОСОБА_1 13.03.2018 року, про що наявні докази в матеріалах справи. За таких умов підстави вважати контракт продовженим на невизначений строк відсутні. Апелянт продовжував виконувати посадові обов`язки виключно з особистої ініціативи, достеменно маючи інформацію про те, що контракт при закінченні терміну продовжено не буде, що й було належним чином встановлено судом в ході розгляду справи. Позиція ж апелянта в даному випадку ґрунтується на невірному тлумаченні закону.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач отримав трудову книжку 20.06.2018 року і в цей же день проведено остаточний розрахунок з ним. При цьому. Як вже зазначалося вище, це було обумовлено діями самого позивача. Оскільки суд прийшов до висновку про те, що розпорядження Київської обласної ради про звільнення позивача із займаної посади є законним, підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в даному випадку відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Є.М. Суханова

К.П. Приходько