Справа № 215/415/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Науменко Я.О.,

за участю: секретаря Конопліної С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №8 Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу №215/415/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2019 р. адвокат ОСОБА_2 представник позивача ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, в обґрунтування якої вказує, що позивач працював на підприємстві відповідача 31 рік 3 місяці, з них 28 років 1 місяць за професіями помічник машиніста екскаватора та машиніст екскаватора в Першотравневому карєрі в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав 2 професійні хвороби, а саме: 1) вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: виражені синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією та полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня. Висновком МСЕК від 14.06.2018 р. позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% та 3 група інвалідності первинно з 29.05.2018 р. з переоглядом 01.05.2019 р. Внаслідок отримання професійних захворювань змінилися образ та якість життя позивача, оскільки він постійно відчуває: тупі ниючі болі в шийному та поперековому відділах хребта; обмеження рухів; посилення болю при фізичному навантаженні, тривалій ході; оніміння в кистях; підвищення чутливості пальців кистей до холоду; загальну слабкість; задишку при незначному фізичному навантаженні та інше. Хвороби змінили життя позивача, повне одужання не можливе, і перспективи в майбутньому переносити болі, постійно лікуватися спричиняють йому моральні страждання. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 146 055 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, а також 3 900 грн. витрат, повязаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3 900 грн.

Ухвалою суду від 28.01.2019 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 19.02.2019 р.

У звязку з відрядженням судді розгляд справи 19.02.2019 р. не відбувся, справу призначено до розгляду на 27.03.2019 р.

Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий звязок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоровя, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоровя, повязані з психологічним станом позивача.

Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи без її участі та про підтримку позовних вимог (вх.№5695 від 26.03.2019 р.).

Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі (вх.№5696 від 27.03.2019 р.).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до записів у його трудовій книжці працював у ПрАТ «Північний ГЗК» з 23.04.1990 р. по 31.05.2018 р. за спеціальностями помічник машиніста екскаватора та машиніст екскаватора з правом пільгового пенсійного забезпечення. 31.05.2018 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 19-21).

Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням Держсанепідслужби у Дніпропетровській області вих. №2/2-11-3/1483 від 25.07.2014 р. умови праці ОСОБА_1 за період роботи з 23.04.1990 р. по даний час машиністом екскаватора на відвалах, машиністом екскаватора в карєрі «Першотравневий» ПАТ «ПівнГЗК» визнано такими, що відносяться:

-за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеня шкідливості;

-за рівнем шуму до 3 класу 1 ступеню шкідливості;

-за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації до 3 класу 1 ступеню шкідливості;

-за незручною робочою позою до 3 класу 2 ступеню шкідливості.

Раніше працював помічником машиніста екскаватора в карєрі «Першотравневий» ПАТ «ПівнГЗК», умови праці визнано такими, що відносяться:

-за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 3 ступеня шкідливості;

-за рівнем шуму до 3 класу 1 ступеню шкідливості;

-за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації до 3 класу 2 ступеню шкідливості;

-за незручною робочою позою до 3 класу 1 ступеню шкідливості (а.с.24-27).

З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу від 06.02.2018 р. протокол №189 вбачається, що ОСОБА_1. встановлені два професійні захворювання з діагнозами:

1) вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: виражені синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією та полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів;

2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня (а.с.8-9).

Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 березня 2018 року причиною виникнення професійного захворювання встановлено: еквівалентний рівень загальної транспортно-технологічної вібрації перевищує нормативний на 2 дБ (61 дБ при ГРД 59 лБ) згідно ДСН 3.3.6.039-99. Аерозоль переважно фіброгенної дії з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SіО2) у пилу від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,3 рази перевищує ГДК (4,6 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3) згідно ГОСТ-12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху раб очей зоны» (а.с. 4-5).

Довідкою МСЕК серії 12 ААА №050277 від 14.06.2018 р. позивачу первинно встановлено 65% втрати працездатності по професійному захворюванню (50% - вібраційна хвороба; 15% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності первинно з 29.05.2018 р. до 01.06.2019 р., дата переогляду 01.05.2019 р. по причині професійного захворювання (довідка МСЕК серії 12 ААА №738582 від 14.06.2018 р.). Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування (а.с. 6-7).

З дослідженого в судовому засіданні п. 16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 березня 2018 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом екскаватора на відвалах виконував роботи з керування екскаватором по прийманню гірничої маси у відвали з залізничного транспорту. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації екскаваторів, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та пилу. Працюючи раніше помічником машиніста екскаватора в Першотравневому карєрі, з цих же причин також підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та пилу (а.с. 5).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 29.03.2018 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність первинно у розмірі 65% та йому встановлена 3-тя група інвалідності з 29.05.2018 р. до 01.06.2019 р. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, необхідністю проходити лікування (про що свідчать виписні епікрізи, а.с.10-11, 12-13, 14-15, 16, 17, 18), вимушеним прийманням ліків, неможливістю глядіти своїх онуків та допомагати по господарству своїй родині, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності.

Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 28 років 1 місяця, йому встановлено первинно 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності з 29.05.2018 р. до 01.06.2019 р., а також характер професійних захворювань, пов'язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 146 055 грн. посилався на розрахунки, здійснені виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2019 року (4 173 грн.х35=146 055 грн.).

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 60 000 грн. за встановлені первинно 65 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

З огляду на викладене необхідно стягнути з приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно прибуткового касового ордеру № 41 від 28.12.2018 р. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 3 900 грн. за договором про надання правової допомоги (а.с. 30), що узгоджується з актом приймання передачі правової допомоги відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 41/18 від 28.12.2018р. (а.с. 32).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 3 900 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 13, 19, 77-80, 89, 141, 258, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ідентифікаційний код 00191023, місцезнаходження: 50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 50047, АДРЕСА_1, 60 000 (шістдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів та 3 900 (три тисячі дев`ятсот ) гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ідентифікаційний код 00191023, місцезнаходження: 50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне судове рішення складено 27.03.2019 р.

Суддя: