УХВАЛА

01 липня 2019 року

м. Київ

справа № 128/2176/18

провадження № 61-11504ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В.В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Павенським Борисом Володимировичем, на постанову Вінницького апеляційного суду від 15 травня 2019 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , - про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2019 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 адвокат Павенський Б. В. подав касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 15 травня 2019 року.

Касаційне провадження на даний час не може бути відкрито, оскільки заявником в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору в повному обсязі.

За пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

За статтею 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців; у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки; у позовах про безстрокові або довічні платежі і видачі - сукупністю платежів або видач за три роки; у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік; у позовах про припинення платежів або видач - сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік; у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Таким чином, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Саме до таких висновків дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2019 року по справі № 907/9/17.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач, звертаючись у серпні 2018 року з позовом до суду, визначив, що до грошових вимог, які підлягають задоволенню за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, належить сума боргу за кредитним договором в розмірі 981 195,76 грн.

Отже, сума судового збору, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви становить 14 717,94 грн (1,5% від ціни позову).

Судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі становить 29 435,88 грн (200% від суми, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

До касаційної скарги додано фіскальний чек ПАТ «Укрпошти» від 10.06.2019 про сплату 7 950 грн на реквізити: , МФО: 820019, рахунок отримувача: 0007, призначення платежу: плата від населення.

Однак вказані реквізити не є реквізитами для зарахування судового збору при подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Так судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/ Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

Таким чином вказаний фіскальний чек від 10.06.2019 не є доказом сплати судового збору за подання касаційної скарги.

За таких обставин з метою усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 необхідно надати суду оригінал документа про сплату судового збору в розмірі 29 435,88 грн за належними реквізитами.

ОСОБА_1 просила відстрочити сплату судового збору до закінчення розгляду справи посилаючись на те, що вона є особою похилого віку, малозабезпеченою, та живе на одну пенсію. Підтвердженням зазначених обставин заявник вважала додані до скарги копії її паспорту та пенсійного посвідчення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 8 та частини другої цієї ж статті Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі зокрема якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Доказів на підтвердження обставин передбачених частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі подання клопотань про відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору заявник повинен одночасно надати докази на підтвердження обставин, які свідчать про наявність передбачених законом підстав для таких дій.

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні викладеного у касаційній скарзі від 09 червня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Павенським Борисом Володимировичем, на постанову Вінницького апеляційного суду від 15 травня 2019 року залишити без руху.

Надати особі, яка подала скаргу строк - десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович