ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 673/2261/18
Провадження № 22-ц/4820/1197/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю представників учасників справи

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №673/2261/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду від 03 квітня 2019 року (суддя Ягодіна Т.В., повне судове рішення виготовлено 10 квітня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Кредобанк», третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що 08 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. вчинено виконавчий напис, згідно з яким звернуто стягнення на транспортний засіб марки «Fiat» моделі «Nuovo Doblo», 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності і 13 листопада 2018 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинений нотаріусом із порушенням норм ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови подання документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не пересвідчився у безспірності суми заборгованості, яка є необґрунтованою в силу спірних положень кредитного договору щодо погашення кредиту та відсотків, а також не направлення банком на його адресу досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, позивач просив визнати виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №2009, виданий 08 жовтня 2018 року про звернення стягнення на транспортний засіб марки «Fiat» моделі «Nuovo Doblo», 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 3 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , оскаржив його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що розглядаючи спір, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував та не надав правової оцінки тій обставині, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису в порушення вимог п.п. 3.1, 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не пересвідчився у безспірності суми заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Апелянт вказує, що документом на підтвердження безспірності заборгованості є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою, натомість жодного доказу про отримання даної вимоги відповідачем не надано.

Також апелянт зазначив, що відповідачем стягнуто кошти за видачу кредиту та всупереч вимогам законодавства, АТ «Кредобанк» при укладенні кредитного договору з позивачем включив в зазначений договір із споживачем умови, що є несправедливими, а саме: в частині комісії за видачу кредиту в розмірі 3,99% одноразово від суми кредиту (пункт 3.1. Договору), а також в односторонньому порядку без повідомлення позивача здійснено підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами, що потягло за собою збільшення пені (пункт 5.1 договору).

З огляду на викладене, апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому Акціонерним товариством «Кредобанк», відповідач погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим. Вказує, що справа розглянута судом із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а мотиви та доводи викладені у скарзі є безпідставними.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просить її задовольнити.

Представник АТ «Кредобанк» заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 30.06.2016 року між ПАТ «Кредобанк» (правонаступником якого є АТ «Кредобанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2326/2016 (далі - Кредитний договір), згідно з яким позивачу було надано кредит в сумі 459635,80 грн. для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки «Fiat» моделі «Nuovo Doblo», 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_2 . А ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит до 29.06.2023 року шляхом внесення щомісячних платежів разом із нарахованими процентами рівними сумами протягом усього строку кредитування згідно Графіку платежів, який є невід`ємною частиною вказаного договору (п. 2.1, п. 4.1.1 Кредитного договору).

Згідно п. 3.2 та п. 3.3 Кредитного договору за користування кредитом встановлюється Змінювана Процентна Ставка. На момент укладання договору сторонами обумовлено значення Змінюваної Процентної Ставки на перший період дії ставки в розмірі 16,49% річних з моменту видачі кредиту до 01.07.2019 року, а починаючи з другого та всіх наступних періодів дії Ставки проценти за користування кредитом сплачуються згідно встановленого для цих періодів Змінюваної Процентної Ставки (а.с. 48 - 49).

01.07.2016 року між ПАТ «Кредобанк» (правонаступником якого є АТ «Кредобанк») та ОСОБА_1 було укладено договір застави, згідно з яким автомобіль марки «Fiat» моделі «Nuovo Doblo», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , модель ТЗ легковий універсал було передано у заставу банку. І відповідно до цього договору заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме при повному або частковому неповерненні у встановлений договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлений договором строк суми відсотків, комісії, неустойки. Звернення стягнення здійснюється у судовому порядку на підставі рішення третейського суду; у позасудовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (а.с.69).

В зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх кредитних зобов`язань, банком 17.07.2018 року було направлено ОСОБА_1 досудову вимогу від 13.07.2018 року про виконання договірних зобов`язань та пропозицію у тридцятиденний строк з дня направлення повідомлення повернути суму кредитного боргу разом із пенею, що станом на 11.07.2018 року становив 463281,53 грн. При цьому зазначено, що у випадку невиконання цієї вимоги банк має намір, зокрема, звернути стягнення на предмет застави (а.с. 50, 51).

Оскільки зазначена вимога ОСОБА_1 виконана не була, тому 04 жовтня 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на заставне майно - автомобіль марки «Fiat» моделі «Nuovo Doblo», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , модель ТЗ легковий універсал, що належить ОСОБА_1 шляхом вчинення виконавчого напису на суму заборгованості за кредитом, не враховуючи пені, в розмірі 460845,25 грн., з них: 406978,65 грн. - неповернута сума кредиту станом на 04.10.2018 року та 53866,60 грн. - прострочені відсотки станом на 04.10.2018 року (а.с.44).

08.10.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №2009, згідно з яким звернуто стягнення на транспортний засіб марки «Fiat» моделі «Nuovo Doblo», 2015 року випуску, держзнак НОМЕР_2 , переданий в заставу ПАТ «Кредобанк» в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по Кредитному договору №2326/2016 від 30.06.2016 року. І за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу запропоновано нотаріусом задовольнити вимоги банку станом на 04.10.2018 року за період з 01.12.2017 року по 04.10.2018 року в розмірі 406978,65грн. - неповернута сума кредитку станом на 04.10.2018 року, 53866,60грн. - прострочені відсотки станом на 04.10.2018 року, 19509,81 грн. пеня за період з 05.10.2017 року по 04.10.2018 року, 2000 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 482355,06 грн. (а.с.71).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вірно виходив з того, що оспорюваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом у відповідності із дотриманням процедури, що передбачена положеннями ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України і встановлено, що на час вчинення виконавчого напису існувала заборгованість позичальника ОСОБА_1 по Кредитному договору №2326/2016 від 30.06.2016 року, що укладений між сторонами саме в розмірі, що зазначений у написі та на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії будь - яких спорів про заборгованість та її розмір між сторонами не було.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави).

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №282/20595.

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року по стягненню заборгованості за нотаріально посвідченими угодами для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22.02.2012 року (в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення є незаконним, адже позивачем не було отримано вимоги про погашення заборгованості з попередженням про звернення стягнення на предмет застави є такими, що не заслуговують на увагу.

Згідно абзацу 2 пп 2.3 п. 2 глави 16 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22.02.2012 року (в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису) повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 17.07.2018 року банком було направлено ОСОБА_1 досудову вимогу від 13.07.2018 року на адресу АДРЕСА_1 , що підтверджується списком №134/ДРС згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів поданих в ПАТ «Укрпошта» ВЗ №26, відправник ПАТ «Кредобанк», опис вкладення у цінний лист на ім`я ОСОБА_1 та накладною «Укрпошти» №700 (а.с. 51, 52, зворот а.с.52).

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у приватного нотаріуса були відсутні підстави для відмови у вчиненні виконавчого напису з підстав неповідомлення позичальника щодо наявності кредитної заборгованості та обов`язку її сплатити.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність судового рішення, адже нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався у безспірності заборгованості є безпідставними.

Так, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» (в редакції на час вчинення виконавчого напису) заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

З огляду на обставини справи, колегія суддів застосовує правові висновки, що викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84-цс19), відповідно яких для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З огляду на копію реєстраційної справи виконавчого напису від 08 жовтня 2018 року за реєстровим номером №2009, на підставі яких посвідчувався оспорюваний виконавчий напис (заява ПАТ «Кредобанк» приватному нотаріусу Львівльського міського нотаріального округу Черник Н.С. про вчинення виконавчого напису; розрахунок заборгованості; меморіальні ордери від 01.07.2016 року про надання кредиту ОСОБА_1 ; виписка по рахунку позичальника ОСОБА_1 ; кредитний договір №2326/2016 від 30.06.2016 року та договір застави від 01.07.2016 року, що укладені між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 ; акт перевірки наявності та оцінки майна, що передається в заставу (транспорт) від 01.07.2016 року; досудова вимога, що адресована ОСОБА_1 про виконання договірних зобов`язань; список №134/ДРС згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів поданих в ПАТ «Укрпошта» ВЗ №26, відправник ПАТ «Кредобанк»; опис вкладення у цінний лист на ім`я ОСОБА_1 ; накладна «Укрпошти» №700, що надані приватним нотаріусом Черник Н.С. (а.с. 43-62)) суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що на час вчинення 08 жовтня 2018 року приватним нотаріусом виконавчого напису боржник ОСОБА_1 мав безспірну заборгованість перед стягувачем АТ «Кредобанк».

Тобто, кредитна заборгованість позичальника ОСОБА_1 на дату вчинення виконавчого напису існувала, була саме такого розміру, як зазначено у написі (406978,65грн. - неповернута сума кредитку станом на 04.10.2018 року, 53866,60грн. - прострочені відсотки станом на 04.10.2018 року, 19509,81 грн. пеня за період з 05.10.2017 року по 04.10.2018 року) та ОСОБА_1 на час вчинення виконавчого напису зазначена сума кредитного боргу в судовому порядку не оспорювалася.

Крім того, наявність кредитної заборгованості у позивальника ОСОБА_1 та відсутність станом на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії судових спорів щодо кредитної заборгованості та її розміру в суді апеляційної інстанції визнається представником позивача та представником відповідача.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що банк при укладенні кредитного договору із ОСОБА_1 в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» включив у договір умови, що є несправедливими в частині комісії за видачу кредиту в розмірі 3,99% (п. 3.1. кредитного договору); що відповідачем в односторонньому порядку без повідомлення позивача здійснено підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами, судова колегія відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України вважає їх неприйнятними, адже ці доводи не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б впливали на законність рішення суду першої інстанції та спростовували б висновок суду. Вони фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції.

Процесуальні порушення, що були б підставою для скасування оскаржуваного рішення суду відсутні.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деражнянського районного суду від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 липня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк