Провадження №2-о/748/66/19
Єдиний унікальний № 748/1414/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" липня 2019 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Олещенко В.І.,
при секретарі Авраменко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація (Посольство Російської Федерації в Україні), про встановлення факту, що має юридичне значення,
В С Т А Н О В И В :

04 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в якій просить встановити юридичний факт травмування ОСОБА_1 при виконанні обов`язку військової служби 23.07.2014 року в районі селища Металіст Слов"яносербського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України; встановити юридичний факт перебування її з 07.09.2014 року по 02.10.2014 року в полоні у контрольованих Російською Федерацією збройних формувань на окупованій території Луганської області України внаслідок агресії Російської Федерації проти України.

В обгрунтування позову зазначено, що на підставі указу Президента України № 607 від 21.07.2014 року заявник була призвана на військову службу в Збройні сили України по мобілізації, отримала звання солдата та займала посаду санітарного інструктора середнього медичного персоналу. При цьому, в період з 20.05.2014 по 01.11.2014 року брала участь в боях за захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської області у складі 24-го окремого штурмового батальйону «Айдар» (в/ч НОМЕР_1 ; в/ч пп НОМЕР_2 ). Він був створений у травні 2014 року як добровольчий 24- й батальйон територіальної оборони «Айдар», підпорядкований Міністерству оборони України.
У липні 2014 року заявник виконувала бойові завдання у складі батальйону територіальної оборони України «Айдар» в районі селища Металіст Слов`яносербського району Луганської області, що знаходиться на північ від міста Луганська. 23.07.2014 року в напрямку українських бойових укріплень відбувся обстріл зі сторони іррегулярних збройних формувань Російської Федерації. В результаті цього обстрілу вона отримала травму голови, осколкове поранення лівого стегна та втратила свідомість.
У вересні 2014 року заявник повернулася до виконання бойових завдань і була направлена в зону проведення бойових дій на сході України. 07.09.2014 року вона виконувала обов`язки військової служби в районі с. Цвітні Піски Слов`яносербського району Луганської області України, що розташовані північніше м. Луганська та с. Металіст. В той день зі сторони іррегулярних збройних формувань Російської Федерації відбувся обстріл, в результаті якого багато українських військовослужбовців загинуло та було поранено. Після обстрілу їй було доручено збирати тіла українських поранених та загиблих військовослужбовців. Разом з нею перебував капелан батальйону «Айдар» ОСОБА_2 . Виконуючи вказане завдання, вона мала комплект необхідного медичного обладнання та ліків. При цьому, будучи медичним працівником, вона була вдягнена в білу футболку з червоним хрестом та зброї при собі не було.
Перевіряючи тіло одного з українських військовослужбовців вона почула кроки. Це була група проросійських найманців, які навели на них вогнепальну зброю та захопили в полон. Не маючи зброї вони не мали можливості до спротиву. Будь-які переконання залишити її та капелана були проігноровані. Їх посадили в автомобіль та повезли до приміщення Луганської прикордонної служби з розташуванням в місті Луганську. У вказаному приміщенні вона знаходилась один день, після чого була переміщена до гаражу для автомобілів, а згодом до підсобного приміщення місцевого автосалону, де знаходилась більшість часу знаходження в полоні, до 02.10.2014 року.
Під час перебування в полоні у неї забрали всі особисті речі, включаючи мобільний телефон, відтак вона не мала можливості зв`язатися з родичами або правозахисниками. Вона знаходилась в невеликому непридатному для постійного проживання приміщенні разом з 12 іншими українськими військовополоненими, була позбавлена умов, необхідних для утримання в полоні осіб жіночої статі. Площа приміщення була така, що місця для лежання і сну не було. На вулицю виводили 2 рази на день, і загалом кількість часу, проведеного не в приміщенні для утримання становила приблизно 30 хвилин в день. Годували 2 рази на день невеликими порціями. М`яса або риби в раціоні не було, відтак вона та решта військовополонених відчували значне погіршення фізичного стану. Доступ до питної води був обмежений, а ту воду, що отримували, знаходилась в каністрах з-під пального. Відтак, у кожного військовополоненого були суттєві проблеми з травленням. Як наслідок, за час перебування в полоні вона схудла на 14 кг. Медичні огляди не проводились, тож усіма пораненими та хворими полоненими займалися ті, хто мав знання в галузі медицини.
Протягом усього часу перебування в полоні вона піддавалася фізичним та психологічним тортурам. Особисто її били прикладом автомата по голові, в результаті чого було проломлено кістки черепа. Вчинявся психологічний тиск. Її могли босоніж вивести вночі з приміщення для утримання, імітуючи вихід на розстріл. Змушували дивитись на те, як інших військовополонених виводили на вулицю та завдавали їм смертельних побоїв. Зазвичай метою фізичних і психологічних тортур над військовополоненими було отримання від них інформації щодо розташування українських військ та діяльність в зоні проведення бойових дій. Також від неї вимагали дати інтерв`ю пропагандистським російським засобам масової інформації, на кшталт «Russia Today».
В таких умовах заявник перебувала до початку жовтня 2014 року. Зрештою, завдяки діяльності правоохоронних органів та за сприяння міжнародного комітету Червоного Хреста в Україні, 02.10.2014 року її було звільнено з полону. Звільнення відбулося на блокпосту на мосту в районі н.п. Станиці Луганської Луганської області.
Отже, саме в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України, як зазначає заявниця, вона була травмована 23.07.2014 року в районі селища Металіст Слов`яносербського 'району Луганської області та знаходилась в полоні на території окупованої частини Луганської області України з 07.09.2014 року по 02.10.2014 року і, як наслідок, було порушено право на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 6, 14 Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях від 12.08.1949 року та низку прав, передбачених Конвенцією про поводження з військовополоненими, зокрема право на гуманне поводження з військовополоненими, на повагу до честі й гідності, на сприятливе розміщення в полоні, на достатнє харчування тощо.
Звернення до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту травмування 23.07.2014 року в районі с. Металіст Слов`яносербського району Луганської області та вимушеного перебування в полоні при виконанні обов`язку військової служби в період з 07.09-2014 року по 02.10.2014 року у контрольованих Російською Федерацією збройних формувань на окупованій території Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, обумовлено тим, що заявник має на меті визначення свого статусу як жертви міжнародного збройного конфлікту, особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.
Встановлення даного факту можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку встановити такий факт чинним законодавством України не передбачено.
Ухвалою судді від 5 червня 2019 року прийнято заяву до розгляду, відкрито окреме провадження в справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні сторони відсутні, повідомлені належним чином.

Від заявника та її представника надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши про підтримання заявлених вимог.

Від заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Міністерства.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню.
Судом установлено, що на підставі указу Президента України № 607 від 21.07.2014 року ОСОБА_1 призвана на військову службу в Збройні сили України по мобілізації, отримала звання солдата та займала посаду санітарного інструктора середнього медичного персоналу.
У 23.07.2014 року вона під час виконання бойового завдання в районі селища Металіст Слов`яносербського району Луганської області під час обстрілу зі сторони іррегулярних збройних формувань Російської Федерації отримала травму голови, осколкове поранення лівого стегна та втратила свідомість, що підтверджуються актом судово-медичного обстеження № 267.
З витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв"язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2302 від 18.06.2015 року вбачається, що у сержанта за мобілізацією ОСОБА_1 має місце вибухова травма: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку (23.07.14.) Травма та захворювання, пов"язані із захистом Батьківщини.
Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 238 від 18.11.2014 року в період з 20 травня 2014 року по 01 листопада 2014 року ОСОБА_1 безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у Луганській області.
Службова характеристика, видана командиром військової частини № НОМЕР_3 від 06.08.2016 року, свідчить, що солдат ОСОБА_1 , проявивши мужність та відвагу при захисті Батьківщини, в 2014 році отримала мінно-вибухову травму та контузію головного мозку, захищаючи поранених бійців в полоні була піддана тортурам з переломами лицьової частини черепа, через що стан здоров`я значно погіршився, виконувати функціональні обов`язки в повному обсязі не може.
Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв"язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1215 від 03.05.2018 року солдат ОСОБА_1 має захворювання: «Гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом у басейні правої СМА на фоні посттравматичної, дисциркуляторної енцефалопатії III ст., кризового перебігу у вигляді дизартрії, вираженого лівобічного геміпарезу, антено-невротичного синдрому. Стійкі наслідки перенесеної МВТ, ЗЧМТ (контузії головного мозку, осколкове поранення стегна 23.07.2014) з розвитком посттравматичного церебрального арахноїдиту зі стійкими вираженими цефалгіями, частими лікворо-гіпертензивними кризами. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість», що підтверджується записами у медичній документації (виписні епікризи, свідоцтво про хворобу від 23.08.2016 р. № 723 ВЛК військової частини НОМЕР_4 ) - захворювання, пов"язані із захистом Батьківщини.
Актом службового розслідування тво командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 10.12.2014 року встановлено, що 23 липня 2014 року в складі групи в якості санітарного інструктора ОСОБА_1 виконувала службове завдання за наказом командира батальйону полковника ОСОБА_3 . Вона виїхала на бойове завдання у район селища Металіст Луганської області, того ж дня приблизно об 11 годині розпочався обстріл із 120-мм мінометів з боку незаконних збройних формувань. При детонації першої мінометної міни солдат ОСОБА_1 отримала осколкові поранення лівої ноги та була відкинута вибуховою хвилею. Після цього солдат ОСОБА_1 заховалася у бліндажі, біля якого також здетонувала міна, внаслідок чого бліндаж був завалений. Скільки часу перебувала під завалами, солдат ОСОБА_1 не пригадує, бо втрачала свідомість. Першими допомогу солдату ОСОБА_1 надали військовослужбовці першої танкової бригади та викликали на місце обстрілу медичну службу батальйону «Айдар», яка доставила поранену до Старобільської районної лікарні Луганської області. Після цього поранену ОСОБА_1 було доставлено до польового шпиталю с.Побєда, а потім гвинтокрилом у Військовий медичний клінічний центр Північного регіону. При виконанні службового обов`язку під час бойових дій під селищем Цвітні Піски Луганської області 07 вересня 2014 року солдат ОСОБА_1 потрапила в полон до незаконних збройних формувань м.Луганськ, де неодноразово піддавалась тортурам, звільнена з полону 02.10.2014 року по офіційному обміну. Після цього солдат ОСОБА_1 додатково проходила лікування та обстеження у Чернігівському військовому госпіталі МО України, Луганському обласному бюро судово-медичної експертизи Старобільському міжрайонному відділенні, Чернігівській обласній психоневрологічної лікарні.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Зі змісту вказаних статей, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом (ч. 1-3, ст. 17 Конституції України).
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 85 Конституції України, до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.
Президент України забезпечує державну незалежність, національну безпеку і правонаступництво держави; є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; очолює Раду національної безпеки і оборони України (пункти 1, 17, 18 частини 1 статті 106 Конституції України).
Відповідно до пунктів 19 та 20 частини першої статті 106 Основного Закону України, Президент України вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань; приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Наведені вище положення Конституції України знайшли свій розвиток у нормах Закону України «Про оборону України» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
У статті 1 Закону України «Про оборону України» наведено визначення збройної агресії - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про оборону України», у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
З урахуванням наведених норм слід дійти висновку, що встановлення такого факту має безпосередній зв`язок та випливає із компетенції конституційних, політичних органів (суб`єктів) - Верховної Ради України, Президента України, які наділені дискреційними повноваженнями у відповідних сферах.
Підтвердженням такої позиції є прийняття парламентом та Президентом України низки актів, якими фактично встановлено факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
Так, за приписами статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», прийнятого Верховною Радою України 15 квітня 2014 року, цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
У подальшому, Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-УІІІ затверджено Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).
Також, Верховна Рада України Постановою від 21 квітня 2015 року № 337-УІІІ схвалила текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви), та наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України, на які, в тому числі, посилаються і заявники в обґрунтування необхідності встановлення відповідного юридичного факту судом.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
В Україні таким уповноваженим державним органом є Рада національної безпеки та оборони України.
Відповідно до статті 107 Конституції України, Рада національної безпеки і оборони України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України. Рада національної безпеки і оборони України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони. Головою Ради національної безпеки і оборони України є Президент України. Рішення Ради національної безпеки і оборони України вводяться в дію указами Президента України.
Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року № 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, у пунктах 3, 9, 11, 16, 17, 28-30, 36, 42, 49, 65 якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
З огляду на викладене, факт збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької та Луганської області України, є загальновідомим і не підлягає доведенню.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської області було порушено невід`ємне право на життя і здоров`я ОСОБА_1 , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 була травмована при виконанні обов`язку військової служби 23.07.2014 року в районі селища Металіст Слов"яносербського району Луганської області та з 07.09.2014 року по 02.10.2014 року перебувала в полоні у контрольованих Російською Федерацією збройних формувань на окупованій території Луганської області внаслідок агресії Російської Федерації проти України, встановлення даного факту потрібно заявниці задля визначення статусу як жертви міжнародного збройного конфлікту, особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права ,а тому заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.10, 19, 141, 263-265, 293, 294, 315 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт травмування ОСОБА_1 при виконанні обов`язку військової служби 23.07.2014 року в районі селища Металіст Слов"яносербського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 з 07.09.2014 року по 02.10.2014 року в полоні у контрольованих Російською Федерацією збройних формувань на окупованій території Луганської області України внаслідок агресії Російської Федерації проти України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ,

Заінтересована особа: Міністерство соціальної політики України, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Еспланадна, буд.8/10,

Заінтересована особа: Російська Федерація, Посольство Російської Федерації в Україні, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд.27.

Суддя В.І. Олещенко