Справа № 199/3058/19
(2/199/2351/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

22.10.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,при секретарі Куземі О.Г.,за участі представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що йому належить будівля гуртожитку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 04 липня 2000 року. До набуття позивачем права власності будівля гуртожитку використовувалась попереднім власником ВАТ Металургмаш у якості гуртожитку для тимчасового проживання одиноких осіб, які перебували з підприємством у трудових відносинах.

Так, з дати укладання договору купівлі - продажу гуртожитку, в кімнатах площею 19,3 кв.м та 22 кв.м., зазначених у технічному паспорті на будівлю гуртожитку під № АДРЕСА_2 та № АДРЕСА_3 на 1 поверсі мешкають та зареєстровані відповідачі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2017 року, яке на тепер набрало законної сили, позивачу відмовлено у задоволенні позову до відповідачів про усунення перешкод в реалізації права власності шляхом виселення відповідачів з гуртожитку. Правовою підставою проживання та користування відповідачами житловими кімнатами, зазначеними в рішенні суду від 24.02.2017 року, визнаний ордер.

По цей час правовідносини, що склалися між позивачем - власником гуртожитку і відповідачами - мешканцями гуртожитку з вини відповідачів не оформлені письмовим договором найму приміщення. Позивачем розроблений та затверджений типовий договір найму приміщень, визначена плата за проживання, порядок її оплати та порядок оплати комунальних послуг та запропоновано мешканцям гуртожитку укласти договір найму.

Позивач зазначає, що відповідачі систематично ухиляються від укладання договору найму займаних приміщень. Водночас вони постійно користуються жилими приміщеннями, приміщеннями загального користування та комунальними послугами.

За спожиті комунальні послуги і користування приміщеннями відповідачі сплачують не в повному обсязі, визначаючи розмір оплати на власний розсуд.

Однак, відповідачі неналежним чином виконують свій обов`язок по оплаті спожитих послуг і по оплаті за користування приміщеннями (кімнатами №21 та №22 за технічним паспортом), в зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2019 року у розмірі 31900,00 гривень.

На підставі викладеного позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість з оплати за користування приміщеннями в гуртожитку АДРЕСА_1 за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2019 року в розмірі 31900,00 грн., а також судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи у сумі 3603,60 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилались на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважав, що позивач набув право власності на гуртожиток незаконно, з цього приводу розслідується кримінальна справа. Крім того, вважав, що плата є завищеною.

Інші відповідачі до суду не з`явились, повідомлені належним чином про розгляд справи.

Суд вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази в їх сукупності дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить гуртожиток АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 04 липня 2000 року, посвідченим державним нотаріусом 1ї Дніпропетровської нотаріальної контори, зареєстрованим Дніпропетровським БТІ в реєстровій книзі № 630 під номером 2235-448.

Відповідачі по справі проживають в двох кімнатах вказаного гуртожитку № АДРЕСА_2 та № 22 згідно технічної документації та зареєстровані там. Вказані обставини визнаються сторонами, тому не підлягають доказуванню.

Починаючи з часу набуття права власності до теперішнього часу позивач намагається укласти договір найму, однак відповідачі ухиляються від укладення договору, посилаючись на ст.170 Житлового Кодексу України, зазначаючи, що при переході права власності на жилий будинок, (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).

За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення його порушеного права власності від будь-яких осіб, будь-яким передбаченим законом способом. Визначальним для захисту такого права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Як роз`яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відтак, вказане в сукупності з положеннями ст.ст. 317, 319 ЦК України дає підстави для висновку, що таке порушення права пов`язується із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право користування та розпорядження належним йому майном повністю або частково, що є безпосереднім наслідком конкретних дій третіх осіб. При цьому, достатньо, щоб такі дії хоч і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними.

Згідно п.1 розділу 4 Положення про гуртожиток, затвердженого власником гуртожитку АДРЕСА_1 30 жовтня 2018 року, позивачем по справі., плата за проживання складає 2150,00 гривень за місяць до 31 січня 2019 року. З 01 лютого 2019 року плата за проживання у гуртожитку складає 2300,00 гривень за місяць за кімнату. Комунальні платежі сплачуються окремо і не входять в плату за проживання.

Наказом від 30 листопада 2018 року з 01 лютого 2019 року встановлена ціну на проживання у одній кімнаті на місяць 2300,00 грн. комунальні платежі сплачуються окремо і не входять в плату за проживання.

Згідно до висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження №912/02/19, складеного судовим експертом Харченком В.В. на предмет дослідження вартості орендної плати у кімнатах № НОМЕР_1 та №22, вартість орендної плати (тимчасового проживання) за місяць в кімнатах № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відповідно до наданих договорів на тимчасове проживання у будівлі гуртожитку АДРЕСА_1 складає 2300 грн. за кожну кімнату; вартість орендної плати за вказані кімнати складає: кімната №21 -2254 грн., кімната №22 2321 грн.

Відповідно до п.2 розділу 4 вказаного Положення плата за проживання сплачується до 10 числа кожного поточного місяця в готівковій або безготівковій формі за наступний місяць та комунальні платежі до 5 числа поточного місяця за попередній.

Відповідно до п.3 розділу 4 зазначених положень, комунальні послуги світло (електрична енергія), теплова енергія, вода (холодна та гаряча), каналізація, вивіз сміття та ін.. мешканець сплачує послуги по окремо виставленим рахункам на підставі показників приладів та рахунків, виставлених комунальними підприємствами.

За період з 1 січня 2019 року по 31 липня 2019 року відповідачі заборгували 31900,00 гривень, оскільки лише частково сплачували комунальні послуги.

Відповідно до Примірного Положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ від 20 червня 2018 р. № 498, користування жилими приміщеннями в гуртожитках, що перебувають у власності, у процесі реалізації прав та виконання обов`язків їх власників здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України, Законів України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та інших актів законодавства..

Відповідно до п.11 цього Положення Наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані:своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.15 цього Положення, Особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Таким чином, правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).

Оскільки гуртожиток, у якому зареєстровані та проживають відповідачі, не є об`єктом державної або комунальної власності, тому до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню положення статей 627, 638, 810, 812 ЦК України, положення Житлового кодексу Української РСР, а з 26.06.2018 року норми Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою КМУ від 20.06.2018 р. № 498, яке поширює свою дію, згідно з ч. 1, на всі гуртожитки незалежно від форми власності та визначає порядок користування гуртожитками: жилою площею, жилими та іншими приміщеннями в них.

Відповідно до ст.815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідача неодноразово письмово було повідомлено про необхідність погасити заборгованість в добровільному порядку, проте останній заборгованість не погашає у зв`язку із чим станом на заборгованості за проживання у гуртожитку за період з 01 січня 2019 р. по 31 липня 2019 р. (включно) затверджених власником гуртожитку АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_4 в розмірі 31900,00 грн.

Оскільки плата за проживання у гуртожитку, який не відноситься до державної або комунальної власності,на відміну від плати за житлово-комунальні послуги, відноситься до вільних цін, згідно з положеннями Закону України «Про ціни та ціноутворення», таким чином суб`єкт господарювання є самостійним у визначенні розміру та розрахунку (порядку розрахунку) плати за проживання у такому гуртожитку.

За наявними у справі письмовими документами, встановлено, що Договір найму житлової площі у гуртожитку не був підписаний відповідачами.

Хоча, чинним цивільним законодавством України і передбачено, що договір найму житла повинен бути укладений у письмовій формі, однак, в силу положень ст. 218 ЦК України, відсутність письмового договору не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст.ст.525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому, згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для стягнення заборгованості по оплаті за користування приміщенням у гуртожитку в розмірі 31900,00 грн.

Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, оскільки його твердження, що позивач не набув права власності на гуртожиток не підтвердженні будь-якими належними доказами.

Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 768,40, а саме 256,13 грн. з кожного. В частині стягнення витрат, пов`язаних з проведенням експертизи в сумі 3603,60 грн. суд вважає за необхідне відмовити, оскільки на підтвердження вказаних витрат позивач надав платіжне доручення від 13 лютого 2019 року, у якому зазначене призначення платежу: оплата згідно рахунку №912/02-18 від 12.01.2019 року за висновок експерта, в той час як самого рахунку суду не надано, а з висновку експерта слідує, що представник позивача звернувся із заявою про проведення експертизи 11.02.2019 року, таким чином рахунок був виставлений раніше, чим відбулось звернення позивача про проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 263-265,274-279 ЦПК України, ст.386 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) заборгованості з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2019 року в розмірі 31900 (тридцять одну тисячу дев`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 256,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 256,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 256,13 грн.

У частині стягнення судових витрат у вигляді вартості експертизи відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення.

Суддя