ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/2632/19

Провадження № 22-ц/818/2979/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.

суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Брулевича В.В.

Учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу заапеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2019 року, постановлену суддею Проценко Л.Г. у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа- Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в якій просив встановити факти, що мають юридичне значення, а саме: що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка є бабою громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт виданий УМВС Росії по Курській області, 07.02.2018, код підрозділу 460-003) постійно проживала на території с. Попівка, Розсошаснького району Воронезької області, що на момент її постійного проживання входила до складу Української Держави (УД) та Української Народної Республіки (УНР). Встановити факт, що має юридичне значення, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт виданий УМВС Росії по Курській області, 07.02.2018, код підрозділу 460-003) має правові підстави набуття громадянства України за територіальним походженням.

В обґрунтування заяви зазначено, що бабуся заявника - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася та постійно проживала в с. Попівка, Розсошанського району Воронезької області (станом на сьогодні, територія Російської Федерації) та була зареєстрована за вказаним місцем в періоди: з 02.05.1915 по 13.12.1930 і з 31.08.1938 по 24.02.2013 року. З огляду на письмові та матеріальні свідчення історичних відомостей адміністративно-територіального поділу, вказана територія: с. Попівка, Розсошанського району Воронезької області входила до складу Української Держави (УД) та Української Народної Республіки (УНР).

Визнання зазначеного юридичного факту потребується для реалізації заявником права набуття громадянства України за територіальним походженням, що відповідає його волевиявленню.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2019 року у відкритті провадження за заявою відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як незаконну та необгрунтовану постановлену з порушенням норм процесуального права та направили справу для продовження розгляду.

Скарга містить посилання на те, що звернення до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення не є способом захисту прав заявника, а отже, не можна за таких обставин стверджувати про наявність спору про право як такого. Набуття громадянства, за заявою по справі, не є спором, а безпосередньо є метою для звернення із заявою про встановлення юридичного факту.

Обставини наведені в заяві не відносяться до сфери публічно-правових відносин. Так, характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Визнання факту проживання на певній території не є сферою публічно- правових відносин, в межах яких держава виступає не як рівноправна сторона в межах справи. Обставини справи не містить жодних ознак, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, за наявності яких слід було б стверджувати про наявність публічно- правого спору.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Також, з заяви вбачається дві обставини: наявність спору про право на набуття громадянства України, та, що всі спори щодо набуття громадянства не є приватно-правовими, а, відповідно до ст.ст. 2, 3, 19 КАС України, за будь-яких обставин відносяться до сфери публічно-правових відносин.

Проте з таким висновком судова колегія погодитись не може.

З заяви представника ОСОБА_1 вбачається, що заявник має намір отримати громадянство України за територіальним походженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Пунктом 29 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента від 27.03.2011 року № 215 ( в редакції УПУ від 24.06.2006 року № 588/2006 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Пунктом 44 цього Закону передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, у судовому порядку можуть бути встановлені факти народження або постійного проживання осіб до 24 серпня 1991 року на території визначеної у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство».

При вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Виходячи з викладеного, суд не має повноважень визнавати факт набуття громадянства за територіальним походженням, оскільки існує порядок передбачений Законом України «Про громадянство» та іншими нормативно-правовими актами.

Крім того, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не вірно зазначено, що заява про набуття громадянства повинна розглядатись відповідно до правил КАС України.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Із поданої заяви не вбачається спору із суб`єктом владних повноважень або оскарження його дій чи рішень.

Відповідно до ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Проте, виходячи з загальних правил підсудності передбачених ст.ст. 27, 28 ЦПК України заяви подаються за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування, а тому при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом необхідно перевірити правила підсудності подачі та розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення та їх додержання.

Оскільки судом першої інстанції порушені норми процесуального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню згідно приписів п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

З огляду на те, що продовження розгляду судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 не можливе, оскільки таке провадження не було відкрите, суду першої інстанції необхідно вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2019 року скасувати.

Заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 12 липня 2019 року.