Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/622/19

Номер провадження: 2/511/352/19

04 липня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді - Ільяшук А. В.,

секретаря судового засідання- Чернецької А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Вадовського С.В.,

представників відповідача- Почтаренко Л.М., Кулика О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Роздільнянська центральна районна лікарня», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконуючий обов`язок генерального директора КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу, про поновлення на роботі.

В С Т А Н О В И В :

02.04.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з вище вказаним позовом та просила суд:

- визнати незаконним та скасувати Наказ №105 в.о. генерального директора КНП СВТГРР «Роздільнянська Центральна районна лікарня» Кущенка Д ОСОБА_3 . «Про звільнення завідуючої складом ОСОБА_4 . ОСОБА_5 » від 06.03.2019 року;

- зобов`язати СВТГРР «Роздільнянська Центральна районна лікарня» поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді завідуючої складом;

- стягнути з СВТГРР «Роздільнянська Центральна районна лікарня» (Код ЄДРПОУ 01998851) на користь ОСОБА_1 (реєстрований номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за несвоєчасну видачу трудової книжки в розмірі 4 921, 28 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять одну гривню, 28 коп.) гривень.

- стягнути з СВТГРР «Роздільнянська Центральна районна лікарня» (Код ЄДРПОУ 01998851) на користь ОСОБА_1 (реєстрований номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 (п`ятдесят тисяч гривень, 00 коп.) гривень;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду від 02.04.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.31-32).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просила суд їх задовольнити, посилаючись на те, що її звільнення відбулось з порушенням вимог трудового законодавства. Вона вважала, що була відсутня на роботі 01.03.2019 року з поважної причини, оскільки особисто 28.02.2019 року попередила завідуючу господарством ОСОБА_6 , проте, що 01.03.2019 року вона поїде зі своїм сином ОСОБА_7 , який є інвалідом ІІІ групи, в Одеську обласну клінічну лікарню на прийом до лікаря невропатолога, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. Обрання щодо неї дисциплінарного стягнення такого як звільнення за прогул, вважає несправедливим та крайнім заходом, яке застосовується до злісних порушників трудової дисципліни, оскільки зазначена міра дисциплінарного стягнення не є єдиною, а є інші види стягнень, які адміністрація могла би до неї застосувати, зважаючи на її відношення до роботи та попередні заслуги. Оскільки по твердженню позивача її звільнення є незаконним, то такими діями їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 50 000.00 гривень.

Представник позивача - адвокат Вадовський С.В., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги №74 від 10.05.2019 року, підтримав пояснення позивача, її доводи та твердження. Вважав, звільнення ОСОБА_1 з посади незаконним, безпідставним та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_8 , який діяв на підставі довіреності №84 від 12 лютого 2019 року в судовому засіданні з позовними вимогами ОСОБА_1 не погодився, надав відзив на позов (а.с.40-44), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник відповідача Почтаренко Л.М., яка діяла на підставі довіреності № 211 від 17 квітня 2019 року в судовому засіданні з позовними вимогами ОСОБА_1 не погодилася, суду пояснила, що звільнення позивача з роботи за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, дійсно було встановлено факт відсутності позивача на роботі 01.03.2019 року без поважних причин, тому просила суд, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Представники відповідача зазначили, що виданий наказ №105 в.о. генерального директора КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» Кущенко Д.С. «Про звільнення завідуючої складом ОСОБА_4 . ОСОБА_5 » від 06.03.2019 року є законним і стягнення накладено до неї відповідно до порядку накладення такого виду стягнень, встановленого КЗпП України.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору в.о. генерального директора КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» ОСОБА_2 . в судовому засіданні з позовними вимогами ОСОБА_1 не погодився, суду пояснив, що позивач підпорядковується йому та головному бухгалтеру, але жодних заяв про надання їй відпустки чи дня відпочинку на 01.03.2019 року вона не подавала, серед робочого дня 01.03.2019 року виникла необхідність у видачі продуктів харчування та молочних сумішей, але склад було зачинено, а завідуючої складом ОСОБА_4 . ОСОБА_5 на роботі не було, про що складені відповідні протоколи. У зв`язку із виробничою необхідністю склад було відчинено комісією, зафіксовані численні порушення та не дотримання правил зберігання харчових продуктів, про що зазначено в акті. Він запропонував ОСОБА_1 надати пояснення про причину її невиходу на роботу 01.03.2019 року, але вона відмовилась, посилаючись на особисті обставини, які не хотіла розголошувати. Він направив до профспілки подання про надання згоди на звільнення позивача за прогул. Його подання було предметом обговорення на профспілковому комітеті 05.03.2019 року, де було одноголосно надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за прогул. Вважає свої дії правомірними та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Судом достовірно встановлено, що відповідно до наказу №26 від 14.05.2004 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду завідуючої складом строком на три місяці в Комунальному некомерційному підприємстві спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Роздільнянська центральна районна лікарня» (правонаступник Комунального закладу «Роздільнянська центральна районна лікарня»). (а.с.153) Згідно наказу №3 від 02.01.2015 року ОСОБА_1 зараховано на посаду завідуючої складом з 02.01.2015 року у КЗ «Роздільнянська ЦРЛ» (а.с.153).

Згідно посадової інструкції завідуючої складом, затвердженої Головним лікарем КЗ «Роздільнянська ЦРЛ» (а.с.72-73), з якою ОСОБА_1 ознайомлена під підпис, завідуюча складом

- п.1.2 призначається на посаду та звільняється з посади відповідно з діючим трудовим законодавством наказом головного лікаря;

- п.1.3 підпорядковується безпосередньо головному лікарю (генеральному директору) та головному бухгалтеру;

- п.1.4 в своїй роботі керується офіційними документами по виконуваному розділу роботи, наказами та розпорядженнями та даною інструкцією;

- п.4.1. керує роботою складу з приймання, зберігання та відпуску товарно-матеріальних цінностей по їх розміщенню з урахуванням найбільш раціонального використання складських площ, полегшення і прискорення пошуку необхідних матеріалів, інвентаря і т.д.;

п.4.2 забезпечує збереження складованих товарно-матеріальних цінностей, дотримується режимів зберігання, правил оформлення і здавання прибутково-видаткових документів;

п.4.3 стежить за наявністю і справністю протипожежних засобів, станом приміщень, обладнання та інвентарю на складі і забезпечує їх своєчасний ремонт;

п.4.4 організовує проведення вантажно-розвантажувальних робіт на складі з дотриманням норм, правил і інструкції з охорони праці; забезпечує збір, зберігання і своєчасне повернення постачальникам вантажного реквізиту;

п.4.5 бере участь у проведенні інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей і т.д.

В КЗ «Роздільнянська ЦРЛ» діють Правила внутрішнього трудового розпорядку (далі Правила ) КЗ «Родільнянська ЦРЛ», розроблені на підставі Типових правил, затверджених наказом МОЗ України від 18.12.2000 року за №204 в останній редакції, затвердженій Головним лікарем від 08.02.2016 року.(а.с.64-67).

Згідно п.7.3 Правил дисциплінарні стягнення накладаються керівником лікарні.

Також між колективом та адміністрацією КЗ «Роздільнянська ЦРЛ» укладено колективний договір на 2016-2019 роки, прийнятий на конференції трудового колективу 03.02.2016 року. (а.с.68-71)

Незважаючи на свої обов`язки, завідуюча складом ОСОБА_1 без відома та дозволу керівництва КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ», а саме генерального директора (головного лікаря) та головного бухгалтера підприємства 01.03.2019 року була відсутня на робочому місті, про що на ім`я в.о. генерального директора КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» ОСОБА_2 поступила доповідна (докладна) від завідуючої господарством ОСОБА_6 (а.а.83)

Згідно табелю обліку використання робочого часу за березень 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 01 та 02 березня 2019 року. (а.с.79-80).

Факт відсутності завідуючої складом ЦРЛ ОСОБА_9 . ОСОБА_5 01.03.2019 року на робочому місті був засвідчений комісійно, що підтверджується протоколами перевірки відпрацьованого робочого часу №1, №3 від 01 березня 2019 року.

У зв`язку з відсутністю ОСОБА_10 ЦРЛ 01.03.2019 р. на своєму робочому місці на підприємстві виникли перепони в організації процесу харчування хворих та доступу до складу.

По причині відсутності на робочому місці завідуючої складом ОСОБА_1 та необхідністю видачі продуктів харчування для забезпечення хворих, які знаходяться у стаціонарі харчуванням, необхідністю проведення службового розслідування та усунення недоліків і приведення до санітарних норм приміщення складу харчових продуктів були створені по підприємству комісії на підставі наказу №104 від 01.03.2019 року. Завідуюча складом харчових продуктів ОСОБА_11 . ОСОБА_5 була відсторонена з 04.03.2019 р. на весь час службового розслідування. ( а.с.88)

Для доступу до продуктів харчування було проведено комісійне розкриття складу з оглядом складського приміщення в присутності співробітників поліції, що підтверджується актом про розкриття складу продуктів харчування від 01.03.2019 року. ( а.с.89)

В результаті огляду було виявлено багато недоліків та порушень, що підтверджується актом огляду складського приміщення від 01.03.2019 року. ( а.с.90)

По даному факту було проведено службове розслідування в КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» і згідно наданого акту службового розслідування від 04.03.2019 року, встановлено, що завідуюча складом ЦРЛ ОСОБА_11 . ОСОБА_5 була відсутня 01.03.2019 року на робочому місті без поважних причин, без відома та дозволу керівництва КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ», що привело до порушення роботи по забезпеченню харчування хворих Роздільнянської ЦРЛ. ( а.с.92)

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 04.03.2019 року встановлено, що вона 28.02.2019 року в кінці робочого дня попередила завідуючу ОСОБА_6 про те, що її 01.03.2019 року по сімейним обставинам не буде на роботі. ( а.с.91)

Листом від 05.03.2019 року за №136, в.о. генерального директора КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» ОСОБА_2 звернувся до профкому КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» з приводу дачі згоди на звільнення завідуючої складом ОСОБА_1 по результатам проведеного службового розслідування по факту прогулу, який вона допустила. ( а.с.94)

Засіданням профкому КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» від 05.03.2019 року, оформленого протоколом №119, була надана згода адміністрації КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» на звільнення завідуючої складом ОСОБА_4 . ОСОБА_5 по п.4 ст.40 КЗпП України. ( а.с.95)

Наказом від 06.03.2019 р. №105 по КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» завідуюча складом ОСОБА_1 06.03.2019 року була звільнена за прогул без поважних причин робочого дня 01.03.2019 року, який спричинив за собою збій у роботі лікарні на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, з наказом вона була ознайомлена під підпис в кабінеті в.о. генерального директора КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» ОСОБА_2 ( а.с.81)

Тут же в кабінеті керівника підприємства 06.03.2019 року в присутності медичного директора з поліклінічної роботи ОСОБА_12 , голови профкому ОСОБА_13 , інспектора відділу кадрів ОСОБА_14 , в.о. генерального директора КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 підійти до відділу кадрів та отримати трудову книжку, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

ОСОБА_1 проігнорувала пропозицію керівника підприємства та навмисно не отримала в цей же день свою трудову книжку.

Інспектором відділу кадрів ОСОБА_14 було повторно відправлено лист на адресу мешкання ОСОБА_1 для отримання трудової книжки за №191 від 03.04.2019 року (а.с.96)

11.04.2019 року ОСОБА_1 з`явилась до відділу кадрів КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» та отримала свою трудову книжку. ( а.с.82).

Згідно довідки КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» повний розрахунок з ОСОБА_1 був проведений 12.03.2019 р. у сумі 21606,04 грн.( а.с.100)

Таким чином, позивач отримала усі кошти, які нараховані їй були при звільненні.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог в частині поновлення на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилається на поважність своєї відсутності на роботі через те, що вона 01.03.2019 року супроводжувала свого сина ОСОБА_15 , який є інвалідом ІІІ групи, в Одеську обласну клінічну лікарню на прийом до лікаря невропатолога у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я.

Сам ОСОБА_16 , допитаний у суді як свідок, повідомив, що з огляду на його стан здоров`я мати ОСОБА_1 вирішила його супроводжувати на прийом до лікаря невропатолога в ООКЛ у п`ятницю 01.03.2019 року, однак направлення їм ніхто не видавав, він того дня в обласній лікарні на прийом не реєструвався, а лише отримав картку в реєстратурі, сплативши благодійний внесок, та майже цілий день чекав, коли його прийме лікар ОСОБА_17 , а мати чекала з ним. Чи повідомляла його мати про причини своєї відсутності на роботі йому невідомо. Сам він також нікого, крім ОСОБА_6 , не повідомляв про необхідність звернення до лікаря 01.03.2019 року. Офіційно за консультативним висновком він звернувся лише 11.03.2019 року та того ж дня отримав його.

Згідно листа № 01/01-06/1048, виданого головним лікарем КУ «ООКЛ» від 18.04.2019 року, вбачається, що адміністрація КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» провела службове розслідування, та встановила, що згідно даних реєстратури, первинної медичної документації та комп`ютерної бази даних, ОСОБА_16 був на прийомі у лікаря невропатолога по само зверненню 11.03.2019 року, та йому був виданий консультативний висновок (а.с.102)

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Стаття 147 КЗпП України визначає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно зі ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Свідок ОСОБА_6 , завідуюча господарством лікарні, суду пояснила, що 28.02.2019 року завідуюча складом ОСОБА_1 їй повідомила, що її та її сина не буде на роботі 01.03.2019 року, бо вони мали кудись поїхати, ще сказала, що вона продукти видала на два дні і перебоїв у харчуванні хворих не буде. ОСОБА_1 підпорядковується головному лікарю та головному бухгалтеру, тому у неї особисто не було повноважень відпускати її з роботи. 01.03.2019 року генеральний директор їй зателефонував та запитав, де ОСОБА_1 , на що вона відповіла, що остання відсутня на роботі. Оскільки прийшов батько за дитячим харчуванням для маленької дитини, а вказане харчування не було кому видати, то виникла необхідність у відкриванні складу, бо ОСОБА_1 у телефонному режимі повідомила, що того дня добратися до роботи не зможе. Склад відкрили о 16.00 годині 01.03.2019 року, про що склали акт, а також склали протоколи про відсутність ОСОБА_1 на роботі. У табелі за березень 2019 року вона особисто поставила ОСОБА_1 за 01.03.2019 року та 02.03.2019 року відмітку про прогул. Також вона написала доповідну записку генеральному директору про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 01.03.2019 року.

Свідок ОСОБА_18 , дієтсестра лікарні, суду пояснила, що 01.03.2019 року завідуючої складом ОСОБА_1 не було на роботі, але про причину її відсутності вона не знає. Продукти харчування на 01.03.2019 року прийняли кухари 28.02.2019 року ввечері, але ці продукти ніхто не важив та замовлення на них бути не могло, бо воно формується вранці по кількості хворих. Склад відкривали 01.03.2019 року комісійно, вона була при цьому присутня, але з якою метою це робилось не пам`ятає. Раніше в роботі завідуючої складом були недоліки, а саме: вона не видавала продукти потрібної ваги та кількості, або зовсім не видавала певні продукти, як то, молоко чи масло, пояснюючи, що їх не завезли на склад. Через це погіршувалася якість дієтичної їжі, яку споживали хворі, але вона доповідні на завскладом не писала. Знає, що її звільнили не за вказані недоліки, а за прогул та підтверджує, що позивача дійсно не було на роботі цілий день 01.03.2019 року.

Свідок ОСОБА_19 , кухар харчоблоку лікарні, суду пояснила, що 01.03.2019 року до лікарні завітали якісь люди, назвались громадською організацією «Край», шукали завідуючу складом ОСОБА_1 , бо хотіли перевірити склад, розпитували про харчові продукти, меню. Вона не змогла їм пред`явити документ на продукти, бо ОСОБА_1 видала їх 28.02.2019 року без жодного документу, сказавши, що її не буде 01.03.2019 року. Коли переважили продукти, то виявили недостачу, але не стали це фіксувати. Головний лікар запропонував написати доповідну про цей факт, що вона і зробила. ОСОБА_1 не з`явилася на роботі до кінця дня, тому склад відкривали без неї, щоб видати дитяче харчування та продукти для кухні.

Свідок ОСОБА_13 , лікар-інфекціоніст, голова профкому Роздільнянської ЦРЛ, суду пояснила, що про відсутність ОСОБА_1 01.03.2019 року на робочому місці вона дізналася у понеділок 04.03.2019 року, коли її викликав до себе головний лікар та повідомив про події, які відбулися у п`ятницю 01.03.2019 року, а саме про те, що до лікарні завітали громадські активісти, а також батько, якому мали видати дитяче харчування, але ОСОБА_1 на робочому місці не було і її знайти не змогли. Склад відкрили комісійно, видавали продукти, а потім склад опечатали. Коли вона у понеділок пішла в склад, щоб побачити на власні очі, що там відбувалось, вона була шокована. На складі лікарні зберігались банки з консервами, бутилі з вином, морозильна камера забита особистими харчами ОСОБА_1 , також на складі були якісь біодобавки без маркування. Вона все це зафіксувала на фотокамеру. Головний лікар звернувся із поданням до профкому про дачу згоди на звільнення ОСОБА_1 за прогул. 05.03.2019 року був скликаний профком та запрошена ОСОБА_1 для особистих пояснень. Про поважність причини своєї відсутності на роботі 01.03.2019 року вона не повідомляла, говорила, що це її особиста справа. Встановивши, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі 01.03.2019 року без поважної причини, всі 9 членів профкому одноголосно надали згоду на її звільнення за прогул. Їй особисто було шкода ОСОБА_1 і вона, перед прийняттям рішення, пропонувала їй звільнитись за власним бажанням, але та її не послухала. Вона також голосувала за звільнення ОСОБА_1 , бо вважала, що вона допустила прогул, тобто була відсутня на роботі без поважних причин. Жодних порушень прав ОСОБА_1 на засіданні профкому не було допущено та рішення прийнято згідно з КЗпП України.

Свідок ОСОБА_14 , інспектор відділу кадрів ЦРЛ, суду пояснила, що 01.03.2019 року поступила інформація про відсутність ОСОБА_1 на роботі, про що були складені відповідні протоколи та акти. 05.03.2019 року скликали профком. ОСОБА_1 запросили для особистих пояснень, але вона не змогла підтвердити поважність причини своєї відсутності на роботі. Профком надав згоду на її звільнення за прогул. 06.03.2019 року у кабінеті генерального директора вона зачитала ОСОБА_1 наказ про її звільнення, а остання на наказі написала, що 06.03.2019 року вона з ним ознайомлена, але не згодна. Після цього ОСОБА_1 була запрошена у відділ кадрів для отримання трудової книжки, але не прийшла. Вона направила ОСОБА_1 листа з запрошенням отримати трудову книжку, після чого вона прийшла до ЦРЛ та забрала трудову книжку. Про свою відсутність на роботі 01.03.2019 року вона пояснювала, що у неї були особисті сімейні обставини, але жодних заяв про відпустку чи надання їй дня відпочинку на вказане число вона не писала.

Свідок ОСОБА_20 , головний бухгалтер ЦРЛ, суду пояснила, що 01.03.2019 року завідуюча складом ОСОБА_1 була відсутня на роботі. Вона підпорядковується їй, як головному бухгалтеру, але її вона не повідомляла про свою відсутність, заяв не писала та жодних дозволів на відсутність на роботі не отримувала. Про свою відсутність на роботі вона нічого не пояснювала, говорила, що то її особиста справа. 01.03.2019 року відкривали склад комісійно, бо потрібно було видати продукти та дитяче харчування, потім склад опечатали. Коли надійшов наказ від 06.03.2019 року про звільнення ОСОБА_1 , вона, як головний бухгалтер, протягом 3-х днів провела повний розрахунок сум, що належали їй при звільненні та виплатила їй всі кошти без затримки.

Свідок ОСОБА_21 , заступник головного лікаря ЦРЛ з економічних питань, суду пояснила, що 01.03.2019 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі, що було зафіксовано відповідними протоколами. Вона особисто біля 16.00 годин телефонувала ОСОБА_1 , щоб з`ясувати, де та знаходиться, та викликала її на роботу, але вона відповіла, що вона не в місті Роздільній і доїхати до кінця дня на роботу не зможе, бо залежить від машини. У зв`язку з чим було прийнято рішення відкривати склад комісійно, щоб видати продукти для кухні та дитяче харчування. 05.03.2019 року вона була присутня на засіданні профкому, ОСОБА_1 не повідомляла про причини своєї відсутності на роботі, говорила, що то її особиста справа. Їй пропонували звільнитись за власним бажанням, але вона відмовилась. Профком одноголосно надав згоду на її звільнення за прогул.

Свідок ОСОБА_12 , заступник головного лікаря ЦРЛ, суду пояснила, що 01.03.2019 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі, про що складені відповідні протоколи та акти. Про поважність причини своєї неявки на роботу у вказану дату позивач не повідомляла, пояснюючи, що це її особиста справа. Профком одностайно дав сгоду на її звільнення за прогул. 06.03.2019 року у її присутності в кабінеті головного лікаря ОСОБА_1 був зачитаний наказ про її зільнення за прогул та запропоновано отримати трудову книжку. Чому того дня ОСОБА_1 не отримала трудову книжку їй невідомо.

Пояснення усіх свідків співвідносяться між собою, мають певну послідовність та логічність. Всі свідки попереджені судом про кримінальну відповідальність за давання неправдивих свідчень та за відмову від давання свідчень, приведені судом до присяги, заперечували неявність причин обмовляти позивача, що підтвердила і сама ОСОБА_1

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 своєї постанови від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.09.2017 р. по справі №6-1412цс17, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р., предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, як вже зазначалось вище, позивач обґрунтовує поважність своєї неявки на роботу тим, що вона 01.03.2019 року супроводжувала свого сина ОСОБА_15 , який є інвалідом ІІІ групи, в Одеську обласну клінічну лікарню на прийом до лікаря невропатолога у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я.

Проте, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного та будь-яких доказів, які б підтверджували поважність відсутності позивача на роботі 01 березня 2019 року - матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити.

Стаття 237-1 КЗпП містить у собі перелік юридичних фактів, які складають підставу виникнення правовідносин по відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові.

Першим таким юридичним фактом є порушення власником законних прав працівника.

До юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені.

Позивач заявляє, що діями відповідача під час звільнення їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 50 000 гривен, однак під час розгляду справи судом не встановлено будь-яких винних дій відповідача відносно позивача, а також обставин порушення її законних прав роботодавцем.

Таким чином, заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди з відповідача задоволенню не підлягають.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

- у разі задоволення позову - на відповідача;

- у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач ОСОБА_1 згідно ст.5 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, в задоволенні позову їй відмовлено, то судові витрати щодо сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.36,40,139,147,147-1,148,149, 237-1 КЗпП України, ст.ст.2,4,10,12,13,76-83,89,95,133,141,258,259,263-265,268,272,273,354,355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Роздільнянська центральна районна лікарня», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконуючий обов`язок генерального директора КНП СВТГРР «Роздільнянська ЦРЛ» ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу, про поновлення на роботі - відмовити.

Судові витрати щодо сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано суддею 08.07.2019 року.

Суддя А. В. Ільяшук