Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 288/231/16-ц

провадження № 61-35196св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач за первинним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача за первинним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Сафір Федір Олегович, Ковальчук Андрій Віталійович, Українець Максим Юрійович, Литвиненко ОленаЛеонідівна, Адаменко Тетяна Станіславівна,

відповідач за первинним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_9,

представник відповідача за первинним позовом (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області у складі судді Зайченко Є. О. від 07 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Миніч Т. І., Трояновської Г. С. від 03 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_9 про визнання договору дійсним, стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 серпня 2011 року ОСОБА_9 приєднався до умов та правил надання фінансового лізингу № ZRZ2AX, отримав у платне користування автомобіль марки «CHERY», д.н.з. НОМЕР_1, та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі встановлені у додатку 2 графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль належав на праві власності АТ КБ «ПриватБанк».

Посилаючись на те, що в порушення умов договору зобов'язання відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 140 339 грн 92 коп., та остаточно уточнивши позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» просило визнати договір фінансового лізингу № ZRZ2AX від 23 серпня 2011 року дійсним та стягнути з ОСОБА_9 заборгованість у розмірі 140 339 грн 92 коп..

У червні 2017 року ОСОБА_9 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про встановлення нікчемності договору фінансового лізингу, посилаючись на те, що при його укладенні сторонами не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року в задоволенні первинного позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, зустрічну позовну заяву ОСОБА_9 задоволено. Встановлено договір фінансового лізингу № ZRZ2AX від 23 серпня 2011 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9, нікчемним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні первинного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не додержано вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, а тому цей договір є нікчемним і не створює наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову та відсутність правових підстав для задоволення первинного позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення первинного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 288/231/16-ц з Попільнянського районного суду Житомирської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій зроблено хибний висновок про необхідність нотаріального посвідчення договору про фінансовий лізинг у зв'язку із невірним застосуванням норм матеріального права, оскільки з аналізу положень статті 806 ЦК України та частини першої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» вбачається, що договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, має бути викладений у простій письмовій формі та не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 23 серпня 2011 року між ОСОБА_9 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір лізингу № ZRZ2AX, що підтверджується заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, згідно з умовами якого банк передав у платне користування ОСОБА_9 автомобіль марки «CHERY», модель: М 11, рік випуску: 2011, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, а останній зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлені у додатку 2 графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору.

Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності АТ КБ «ПриватБанк». Згідно специфікації та акта прийому-передачі, ОСОБА_9 було передано у платне користування вищевказаний автомобіль.

Відповідно до письмового повідомлення № 11W від 16 грудня 2015 року, ОСОБА_9 був повідомлений про наявність заборгованості перед банком та додатково повідомлений, що умовами та правилами надання банківських послуг, у разі невиконання даної вимоги, передбачений обов'язок відповідача щодо повернення предмету лізингу лізингодавцю та повної сплати заборгованості, що залишиться на момент повернення предмету лізингу.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 25 січня 2016 року заборгованість перед банком становить 140 339 грн 92 коп., яка складається із: залишку вартості предмету лізингу - 77 628 грн 26 коп., заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу - 14 802 грн 02 коп., заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу - 2 172 грн 48 коп.; заборгованості по пені - 45 737 грн 16 коп.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Так, згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У частині першій статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

З огляду на зазначене, у справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору дійсним та стягнення з відповідача заборгованості за нікчемним договором фінансового лізингу у зв'язку із недотриманням сторонами вимог чинного законодавства України щодо його нотаріального посвідчення.

Цей висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 6-428цс17.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило