Ухвала

Іменем України

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 522/21418/17

провадження № 61-12140ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Салімоненко Олени Сергіївни на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року в справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Салімоненко Олени Сергіївни про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Шанс-2013» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Шанс-2013» звернулося до суду з указаним позовом.

Разом із позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Шанс-2013» подало до суду заяву про забезпечення позову, в якій просило забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: на нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_1 ; на нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_2 .

Заяву мотивовано тим, що відповідач може реалізувати вказане майно, що може значно утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Приморський районний суд міста Одеси від 17 листопада 2017 року заяву задовольнив. Наклав арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: на нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_1 ; на нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_2 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання судового рішення, внаслідок чого права та законні інтереси позивача будуть порушені.

Одеський апеляційний суд від 15 травня 2019 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2017 року змінив, виклав резолютивну частину в наступній редакції: наклав арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 у розмірі в межах 1 821 249 грн на: нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_1 ; на нежитлове приміщення офісу АДРЕСА_2 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову не будуть обмежувати господарську діяльність відповідача і не призведуть до порушення прав та законних інтересів інших осіб, оскільки сам по собі арешт нерухомого майна створює перешкоди власнику у його відчуженні, і не створює ніяких перешкод у користуванні належним власнику майном. Однак при накладанні арешту у суду не було доказів вартості об`єктів нерухомості, які належать відповідачу, у зв`язку з чим, з урахуванням співмірності заявлених вимог в ухвалі суду необхідно зазначити, саме в якому розмірі підлягає забезпеченню позов.

19 червня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Салімоненко О. С. подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення постановлені з порушенням норм процесуального права, зокрема судами попередніх інстанцій не встановлено чи співмірне забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення із заявленими позовними вимогами, не вказано чому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у майбутньому.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судами встановлено, що між сторонами існує спір щодо стягнення грошових коштів у розмірі 1 821 249 грн.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення офісів АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити або унеможливити виконання судового рішення по суті позовних вимог.

Апеляційний суд змінюючи ухвалу суду першої інстанції в резолютивній її частині дійшов правильного висновку про зазначення розміру позовних вимог. Застосовані судом заходи забезпечення позову не будуть обмежувати господарську діяльність відповідача і не призведуть до порушення прав та законних інтересів інших осіб, оскільки сам по собі арешт нерухомого майна створює перешкоди власнику у його відчуженні, і не створює ніяких перешкод у користуванні належним власнику майном.

Касаційна скарга не містить аргументів порушення прав заявника оскаржуваними судовими рішеннями про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до їх скасування судом або протягом строків, встановлених статтею 158 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Салімоненко Олени Сергіївни на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року в справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Салімоненко Олени Сергіївни про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Шанс-2013» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило