Ухвала

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 384/220/19

провадження № 61-19188ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Мир», яка подана представником Івановим Сергієм Івановичем, на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Мир» про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Мир» (далі - ПСП «Мир») про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 грудня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Первомайської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1327, вона є спадкоємцем земельної ділянки площею 4,74 га, розташованої на території Станкуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 серпня 2010 року між її матір`ю та ПСП «Мир», в особі голови Ковальова А. В., було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстровано 30 січня 2012 року у Відділі Держкомзему Вільшанського району Кіровоградської області 30 січня 2012 року, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис № 00415.

Пунктом 40 вказаного договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Вказувала, що не бажає мати орендних відносин з відповідачем, однак розірвати договір на її прохання відповідач відмовляється.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки площею 4,74 га, укладений 06 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ПСП «Мир», який зареєстрований у Відділі Держкомзему Вільшанського району Кіровоградської області 30 січня 2012 року, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис № 00415.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2019 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 4,74 га, укладений 06 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ПСП «Мир», який зареєстрований у Відділі Держкомзему Вільшанського району Кіровоградської області 30 січня 2012 року, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис № 00415.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У жовтні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПСП «Мир», подана представником Івановим С . І., на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 вересня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову в даній справі є розірвання договору оренди землі.

Згідно пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність справи та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 960 500 грн (1 921 х 500), а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та

застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Мир», поданою представником Івановим Сергієм Івановичем, на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Мир» про розірвання договору оренди землі.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко