Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 695/1751/16-ц

провадження № 61-37074св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «Русь»,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області,

представник третьої особи - Самофал МаринаСергіївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Русь» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у складі судді Степченка М. Ю. від 26 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Бондаренка С. І., Новікова О. М. від 26 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Русь» (далі - ТзДВ «Русь»), третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, про визнання договору оренди землі недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки площею 2,48 га, що розташована на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В 2000 році ОСОБА_4 уклала з відкритим акціонерним товариством «Русь» (далі - ВАТ «Русь») договір оренди землі терміном на 5 років, який був зареєстрований в кризі реєстрації договорів оренди землі 15 листопада 2000 року за № 1211 Гельмязівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області.

Позивач зазначає, що в грудні 2015 року звернулася до відповідача із вимогою про те, що немає наміру надавати в оренду земельну ділянку і бажає обробляти її сама, на що отримала відповідь, що земельна ділянка знаходиться в оренді до 2030 року.

При зверненні до управління Держгеокадастру у Золотоніському району Черкаської області їй повідомили, що існує договір оренди землі від 03 січня 2006 року, укладений між нею та ВСАТ «Русь» і зареєстрований у Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП «Центру ДЗК при Держкомзему України» 16 червня 2006 року за № 96.

Посилаючись на те, що договір оренди землі від 03 січня 2006 року вона не укладала та не підписувала, просила суд визнати вказаний договір недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 03 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ВСАТ «Русь», правонаступником якого є ТзДВ «Русь», зареєстрований у Золотоніському райвідділі Черкаської філії ДП «Центр ДЗК при Держкомзему України» 16 червня 2006 року за № 96.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки волевиявлення позивача на укладання оспорюваного договору оренди земельної ділянки відсутнє, тому що остання його не підписувала, що підтверджується висновками комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 02 серпня 2017 року № 357/861/17-23, то в силу вимог частини першої статті 215 ЦК України вказаний правочин є недійсним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2018 року апеляційну скаргу ТзДВ «Русь» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ТзДВ «Русь» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 червея 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 695/1751/16-ц з Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. Зупинено дію рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували всіх фактичних обставин справи; не врахували, що з часу отримання позивачем державного акта на право приватної власності на землю змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, тому договір оренди земельної частки (паю) від 15 листопада 2000 року є припиненим, доказів його пролонгації до 2015 року позивачем не надано. З 2006 року позивач отримує орендну плату, яка передбачена договором оренди землі від 03 січня 2006 року. Посилання позивача про те, що вона не підписувала договір оренди землі від 03 січня 2006 року є безпідставними, оскільки на примірнику договору стоїть відмітка про те, що особу орендодавця встановлено та його дієздатність перевірено. Крім того, позивач отримує орендну плату за договором, що свідчить про його схвалення. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували причини пропуску позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, та не просить її поновити.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що у 2000 році ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) уклала з ВАТ «Русь» договір оренди земельної частки (паю) площею 2,48 га, що розташована на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, терміном на 5 років.

У жовтні 2005 року ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 площею 2,48 га, що розташована на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до договору оренди землі № б/н , укладеного 03 січня 2006 року між ВСАТ «Русь», правонаступником якого є ТзДВ «Русь» та ОСОБА_4, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,48 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Гельмязівської сільської ради Золотоніського району, терміном на 25 років.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 зазначила, що договір оренди землі від 03 січня 2006 року не укладала, а підпис в графі «орендодавець» не належить їй, оскільки в період укладення вказаного договору мала прізвище ОСОБА_4 і інший підпис, її волевиявлення щодо передачі земельної ділянки в оренду ТзДВ «Русь» не було.

Згідно з висновком комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи № 357/861/17-23 від 02 серпня 2017 року підпис від імені ОСОБА_4 в графі «орендодавець» типового договору оренди землі № б/н від 03 січня 2006 року виконаний не ОСОБА_4

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Установивши під час розгляду справи факт відсутності волевиявлення ОСОБА_4 (орендодавця) на укладення спірного договору оренди землі, оскільки згідно з вказаним експертним висновком цей договір останньою не підписано, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання такого договору недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Отримання позивачем орендної плати до 2016 року не спростовує факт відсутності вільного волевиявлення останньої на укладання оспорюваного договору на умовах, що в ньому викладені.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо спливу позовної давності до вимог ОСОБА_4

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд установив, що позивач дізналася про порушення свого права, тобто про наявність оспорюваного договору оренди, лише у 2015 році, звернувшись до відповідача із вимогою про повернення земельної ділянки, яка в останнього перебуває в оренді на підставі договору оренди від 2000 року, з метою самостійного її обробітку, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу позовної давності.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18).

Доводів на спростування вказаного матеріали справи не містять, а відповідач, заперечуючи даний факт, протилежного не довів; доказів ознайомлення позивача з умовами оспорюваного договору раніше зазначеного позивачем строку не надав.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, зводяться до посилань на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували, та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 червня 2018 року було зупинено дію рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому дія вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Русь» залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило