Справа № 308/9040/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 жовтня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, ухваленого 23 квітня 2019 року головуючим суддею Бедьо В.І. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 16.06.2007 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28.07.2015 року між нею та позивачем укладено договір про визначення місця проживання дитини, умови його утримання та участь батьків у його вихованні, згідно з п. 2.1.1 якого батько зобов`язаний щомісячно сплачувати матері кошти на утримання в сумі 400 грн. до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2017 року шлюб між ними розірвано.

Обставинами, що зумовлюють необхідність збільшення розміру аліментів є значне покращення батьком дитини свого матеріального становища та значне подорожчання життя в Україні за період з дня укладення договору 28.07.2015 року. Крім того, позивач звертає увагу на те, що розмір аліментів, визначений договором в твердій грошовій сумі, не передбачає збільшення на індекс інфляції, а відтак, купівельна спроможність сплачуваних ОСОБА_1 аліментів зменшилася. Зауважує, що оскільки вона не має постійної роботи та високого заробітку, є очевидним, що аліменти, які сплачує батько в розмірі 400 грн. на місяць не можуть забезпечити достатній життєвий рівень їх сина. Разом з тим, відповідач інших дітей, непрацездатних батьків або інших осіб, що перебувають на його утриманні не має, стан здоров`я відповідача добрий.

З огляду на викладене, позивач просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Під час розгляду справи позивачем було подано заяву про зміну предмета позову, згідно якою остаточно просила суд збільшити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2019 даний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2019 роз`яснено, що згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2019 змінюється наявне договірне зобов`язання щодо плати аліментів, яке виникло на підставі укладеного 28.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору, і з дня набрання таким рішенням законної сил припиняється договірне зобов`язання щодо сплати аліментів у розмірі 400 грн. щомісячно, яке виникло на підставі укладеного 28.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , договору.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду від 23.04.2019 скасувати та відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини для зміни розміру аліментів. Суд не врахував, що його матеріальне становище змінилося, оскільки у зв`язку з переїздом до Києва він повинен нести більше витрат на проживання. Вказує, що сторони вже в договірному порядку врегулювали відносини щодо утримання дитини, і даний договір є чинним та ніким не оскаржувався. ОСОБА_1 в повній мірі виконує умови договору та сплачує аліменти, а також додаткові витрати на дитину. В свою чергу мати дитини належної та достатньої участі у її вихованні не бере, умови договору щодо зміни місця проживання дитини не виконала. Відповідач на даний момент проходить службу в м. Київ, що зумовлює його тимчасову необхідність перебування в іншому населеному пункті. Водночас дитина наразі спільно проживає з батьком, а отже відсутні передумови для стягнення з нього аліментів відповідно до ст. 181 СК України. Крім того задоволення позову не припинило чинність договору про утримання, що фактично свідчить про подвійну відповідальність відповідача. Із мотивувальної та резолютивної частини рішення не зрозуміло: таке рішення встановлює додаткове аліментне зобов`язання, чи змінює наявне договірне зобов`язання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 16.06.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2017 року (а.с.4, 6).

Від даного шлюбу в них народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 15.11.2007 року виконавчим комітетом Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області (а.с.5).

28.07.2015 року між сторонами укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов його утримання та участі батьків у його виховані (а.с.8, 9), згідно з п. 2.1.1 якого обумовлено, що батько зобов`язаний сплачувати матері кошти на утримання в сумі 400 грн. до досягнення дитиною повноліття. Зазначені кошти повинні передаватися щомісячно в безготівковій формі на рахунок, відкритий на ім`я матері, не пізніше 25 числа місяця, за який здійснюється оплата. Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (п. 3.3 договору).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1 стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в повній мірі врахував вказані приписи законодавства. Виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вірно виходив з того, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів та визначив розмір аліментів у розмірі 1/4 частині від всіх доходів відповідача на дитину. Підстав для зменшення такого розміру, як просить апелянт, колегія суддів не знаходить.

Твердження апелянта щодо незрозумілості рішення суду (встановлення додаткового аліментного зобов`язання, подвійне стягнення аліментів, зміна чи припинення договірного зобов`язання щодо сплати аліментів) апеляційний суд відхиляє, оскільки ухвалою суду від 17.07.2019 про роз`яснення рішення суду дано відповідь на такі питання.

З приводу доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування ст. 192 СК України, то апеляційний суд констатує, що позивачем долучено довідку Ужгородського міського пологового будинку №977 (а.с.36) з якої слідує, що в неї 28.02.2018 відбулися пологи, а отже змінився сімейний стан.

Також очевидним є факт, що з моменту укладення договору від 28.07.2015 року, економічна ситуація в країні змінилися і коштів у розмірі 400 грн. явно недостатньо для утримання однієї дитини. Вказане на думку суду є достатніми підставами для застосування ст. 192 СК України.

Щодо посилання апелянта на те, що його матеріальний стан погіршився через переїзд до Києва, то таке обґрунтовано виключно більш дорогим рівнем життя в м. Київ порівняно з м. Чоп. Водночас апелянтом не надано доказів на підтвердження свого рівня доходів, отримуваних наразі, а отже неможливо зробити висновки наскільки матеріальний стан платника аліментів змінився (в сторону погіршення чи поліпшення). Відтак апеляційний суд відхиляє дані доводи апеляційної скарги.

Також безпідставним є посилання апелянта на те, що сторони вже в договірному порядку врегулювали відносини щодо утримання дитини, оскільки ст. 192 СК України прямо передбачена можливість змінювати розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками. При цьому, стаття 192 СК України, не ставить можливість зміни розміру аліментів у залежність від чинності укладеного між батьками договору чи внесення до нього змін. Отже, відповідні доводи не мають самостійного правового значення та підлягають відхиленню.

Недоречним є й твердження апелянта про те, що саме позивачем порушено умови договору від 28.07.2015 року, оскільки даним договором лише визначено, що дитина буде проживати з матір`ю. Водночас жодного обов`язку для ОСОБА_2 щодо зміни місця проживання, даний договір не встановлює.

Стосовно посилання апелянта на те, що наразі дитина проживає з ним, а тому відсутні підстави для стягнення з нього аліментів, то слід зазначити що предметом даного спору є зміна розміру аліментів, а не їх стягнення. Підстави для зміни такого розміру визначені ст. 192 СК України, а не ст. 181 СК України на яку посилається апелянт. Аліменти з відповідача вже стягувалися на підставі договору, а отже його посилання на ст. 181 СК України є недоречним.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З аналізу даної норми та Розділу ІІ ЦПК України слідує, що стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини від заробітку також здійснюється у безспірному порядку шляхом видачі судового наказу, який згідно ч. 1 ст. 170 ЦПК України, не може бути скасований. Тобто, стягнення аліментів у такому розмірі фактично державою гарантовано. Отже при пред`явленні відповідного позову, стягнення аліментів дитині у розмірі меншому ніж 1/4 частини від заробітку в будь-якому разі є недоречним та неприпустимим.

З огляду на викладене апеляційний суд не вважає за можливе зменшити розмір аліментів визначений судом.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення без задоволення скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 01 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: