ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження: 22-ц/819/396/19 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПрушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В.Е. від 22 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Корабельна районна у місті Херсоні рада орган опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 2006р. по 2010р. вони з відповідачкою проживали разом без реєстрації шлюбу, мають дочку ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина постійно проживає разом з матір`ю, але він, як батько приймає активну участь у її вихованні та утриманні. У 2014р. йому стало відомо, що відповідач почала вивчати ведичну літературу та повністю змінила свій світогляд. Встановила для себе та дитини обмеження щодо відвідування громадських місць, культурних, дитячих розважальних закладів, прослуховування дитячих пісень, перегляду мультфільмів. З раціону дитини виключила деякі продукти харчування, важливі для повноцінного фізичного розвитку дитини, зокрема м`ясо, рибу, птицю, яйця та інше. Саме з цього часу обмежує його у спілкуванні з дитиною та чинить перешкоди для його участі у вихованні. Вважає, що відповідач здійснює психологічний тиск на несформовану психіку дитини, а тому донька повинна проживати саме з ним, оскільки він взмозі забезпечити дитині належне виховання та утримання, він має власний бізнес, стабільний дохід, його робочий день дозволяє відвозити дитину до школи, займатися з нею підготовкою до уроків, проводити разом дозвілля, піклуватися про неї, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Крім того, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері із донькою і готовий, зі свого боку, сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 за місцем його постійного проживання, по адресу: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні його вимог, зазначивши, що все викладене позивачем не відповідає дійсності та є надуманим. Суд вважав доведеними обставини, на які посилається позивач, виходячи лише з висновку фахівця - практичного психолога, що на думку апелянта, не відповідає вимогам ЦПК, т.я. зазначені обставини можуть бути доведені лише висновком експерта.

Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що міський суд не врахував думку дитини і те, що розірвання зв`язків з сім`єю, в якій дитина виховувалась з народження не відповідає, перш за все, інтересам дитини.

Представник служби у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради просила позов задовольнити, посилаючись на те, що мати, насаджуючи свій спосіб життя, гальмує психічний розвиток дитини. Крім того, вона, незважаючи на рішення органу у справах дітей та судове рішення, позбавляє дитину батьківського піклування, що не відповідає інтересам дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 її доводи не визнає та зазначає, що прихильність дитини до матері остання використовує не на користь інтересів дитини, обмежуючи її у пізнанні світу, налаштовуючи негативно проти батька та бабусі з боку батька. Вважає, що наявними у справі доказами повністю підтверджено психологічний тиск з боку відповідачки на дитину та залучення дитини до крішнаїзму, настроювання проти батька. Не спростовуючи факт прихильності дитини до матері, позивач стверджує, що дитина повинна мати своє дитяче життя, всі ті матеріальні і духовні цінності, які повинні їй належати за її дитячим віком, а не сповідувати незрозумілі їй істини, які нав`язує їй мати.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та дитини, яка зазначила, що любить обох батьків, але хоче залишитись проживати з матір`ю і спілкуватися із батьком, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки в рівній мірі несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов`язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі захисту якнайкращих інтересів дитини.

Вирішуючи даний спір про місце проживання дитини, суд виходив з пріоритетності прав та інтересів дитини, забезпечення її інтересів та вважав доведеним, що батько постійно піклується про дитину і саме він на даний час здатен забезпечити її повноцінний духовний та фізичний розвиток. Та обставина, що дитина відчуває більшу прихильність до матері, на думку суду, не є підставою для відмови у визначенні місця проживання дитини з батьком, оскільки дослідженнями психолога встановлено, що мати здійснює на дитину психологічний тиск і волевиявлення дитини не є вільним.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, незважаючи на принцип Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення керується пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яким передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази вказують на те, що проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком найкраще забезпечить інтереси дитини.

Так судом встановлено, що позивач та відповідачка мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як позивач так і відповідач мають у власності житло і у обох батьків створені сприятливі матеріально-побутові умови для проживання дитини.

Матеріалами справи підтверджується, що з березня 2017 року позивач звертається до відповідних служб з метою надання дозволу на спілкування з малолітньою дитиною і в цьому ж місяці вперше такий дозвіл йому надано виконкомом Корабельної районної у місті Херсоні ради.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25.05.2017 року встановлено, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, а тому суд задовольнив позов ОСОБА_2 та визначив спосіб та порядок участі батька у вихованні дитини, а саме надав йому дозвіл на систематичні побачення за його місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) з 16.00 год. четверга до 09.00 год. понеділка щонеділі, без присутності матері та з правом відвідування місць громадського відпочинку, дитячих закладів та кружків у відсутність матері. Також батькові надано дозвіл на 30 днів поспіль будь-яких літніх місяців з правом спільного виїзду до місця відпочинку для забезпечення курортного лікування та літнього відпочинку дитини; надано дозвіл на безперешкодне відвідування ОСОБА_3 у період хвороби за місцем її проживання або фактичного місцезнаходження. Зобов`язано ОСОБА_1 обов`язково узгоджувати із ОСОБА_2 зміну місця проживання та перебування дитини, не суперечити ОСОБА_2 свої життєві погляди та світоуявлення перед дитиною, не перешкоджати ОСОБА_2 фото та відеозйомку життєвих моментів ОСОБА_3 (а.с.19-20).

Починаючи з лютого 2018 року державний виконавець періодично складає акти про те, що встановлені судовим рішенням зустрічі ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 не відбуваються через небажання дитини (а.с.88, 89, 90, 91). За вказаних обставин державний виконавець залучив до проведення виконавчих дій фахівця - практичного психолога ОСОБА_6 .

За результатами дослідження від 15.06.2018 року психолог прийшов до висновку, що виховання ОСОБА_3 з боку матері авторитарно-пригніченого стилю з релігійно-психологічним тиском. Присвоєння релігійних поглядів відбувається через навіювання та під психологічним тиском (спати дівчинка лягає з релігійною літературою, для запам`ятовування представників релігійного напрямку вона прописує їх імена, малює їх з фіксацією на гендерній приналежності. У деяких діях матері прослідковується цілеспрямоване порушення формування цілісної особистості дитини, а саме: навіювання з точки зору релігійного віросповідання іншого Я - образу ( Я ОСОБА_3 , а не ОСОБА_3 ), формування вторинної психоемоційної інфантильності (Крішна допоможе все вирішити, я у нього спитаю), підпорядкованість іншим представникам релігії, прийняття їх життєвих поглядів як аксіому, навіть якщо це загрожує її безпеці (так Крішна хоче). Рекомендовано дитині супровід психолога, консультація психіатра, батькам консультація спеціаліста із сімейних питань, перегляд місця проживання дитини (а.с.22-25).

06.07.2018р. після другого дослідження рекомендації підтверджено.

Відповідно до актів державного виконавця, долучених до матеріалів справи, після звернення позивача до суду, а саме з вересня 2018 року зустрічі позивача з дитиною у часи, визначені за рішенням суду, не відбуваються у зв`язку із відмовою дитини (а.с.85, 86, 87).

16.11.2018р. соціально-психологічною службою Херсонського державного університету надано інформацію стосовно психоемоційної атмосфери між батьками ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , можливості або наявності морально-психологічного тиску з боку матері на доньку та її небажання передавати дитину для подальших зустрічей з батьком. Було відмічено, що поведінка і вчинки ОСОБА_1 свідчать про свідомий та цілеспрямований психологічний тиск на психіку дитини для зміни ставлення до батька (налаштування проти нього шляхом залякування та погроз), виконання дій, яких бажає мати, а не сама дитина, через страх втратити мамину любов.

Соціально-психологічна служба прийшла до висновку, що через психологічне насилля з боку матері на психіку ОСОБА_3 її відмова проводити час разом з батьком не може враховуватися і вважатися дійсною, дитина потребує захисту від психологічного насилля з боку матері ОСОБА_1 ; враховуючи інтереси дитини, психологічно доцільним є проживання дитини з батьком - ОСОБА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що перешкоджаючи ОСОБА_2 у батьківському піклуванні про дочку, ОСОБА_1 порушує статтю 15 Закону України «Про охорону дитинства», якою гарантовано право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо.

За висновком органу опіки та піклування від 18.10.2018 року визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 (а.с.97-98).

Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів.

Проаналізувавши у сукупності докази, надані сторонами, а також встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що саме проживання з батьком відповідатиме інтересам дитини.

Доводи апелянта про те, що поза увагою суду залишилась та обставина, що різка зміна місця проживання дитини може призвести її до психологічного стресу, на думку колегії суддів, спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, з народження дитини і до теперішнього часу батько бере активну участь у вихованні дитини, що підтвердила відповідачка. На виконання судового рішення, починаючи з травня 2017 року дитина проживає пів-тижня у матері, а пів-тижня - у батька. Актом обстеження житлово-побутових умов підтверджено, що в будинку батька у дитини є своя кімната з її речами. З урахуванням цієї обставини у суду немає підстав вважати, що визначення місця проживання дитини з батьком є різкою зміною місця її проживання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував правовий висновок у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), про який зазначає апелянт, де ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Суд першої інстанції, проаналізувавши зібрані докази, зробив правильний висновок про те, що позивач постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові; за межами шкільного навчання дитина відвідує додаткові заняття з іноземної мови, гуртки; на час розгляду справи дитина надає більшої прихильності матері, однак вищевикладене дослідження психолога та його пояснення в судовому засіданні дає підстави стверджувати про психологічне насилля з боку матері у цьому напрямку; у позивача наявне упоряджене житло, створені умови належного виховання та розвитку дитини. За бажанням малолітньої батько не заперечує щодо її спілкування з матір`ю та бабою. Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим.

З метою усунення сумнівів апелянта у компетентності висновків практичного психолога та органу опіки та піклування щодо психологічного тиску з її боку на малолітню дитину та твердження апелянта про те, що встановити наявність або відсутність психологічного тиску на дитину, характер, мотиваційні лінії поведінки кожного з батьків, психологічну характеристику взаємовідносин дитини з кожним із батьків можливо лише шляхом експертного дослідження, судом апеляційної інстанції було призначено судову психологічну експертизу.

За висновком судового експерта-психолога постійне проживання ОСОБА_3 найбільш психологічно доцільно з ОСОБА_2 Проявів психологічного насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_3 не виявлено. Дії, бездіяльність ОСОБА_1 носять ознаки постійного, системного психологічного насилля, призводять до порушень психічного стану, психічного розвитку дитини (порушення соціалізації, пасивність, відсутність мотивації до навчання, порушення пізнавальних процесів, втрати довіри до себе, до оточуючих, емоційної вразливості, імпульсивної поведінки, почуття ізольованості, страху, тривожності, формування хворобливої прихильності, порушення самооцінки) (а.с.323-333).

Таким чином всі наявні у справі докази свідчать на користь висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком. Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 09 липня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова