Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 463/5320/15-ц

провадження № 61-46891св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2017 року у складі судді Гирича С. В. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави та вилучення предмета застави.

Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2012 рокуміж ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 192 508 грн на купівлю автомобіля із сплатою річної процентної ставки та визначенням строку користування коштами відповідно до графіку. Проте позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, не забезпечив своєчасне повернення грошових коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань 17 липня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу - TOYOTA Avensis 1.8, 2008 року випуску, який зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 11 жовтня 2012 року.

У зв'язку із порушенням зобов'язань, забезпечених заставою, ПАТ «Ідея Банк» надіслало заставодавцю повідомлення про виникнення заборгованості, проте воно залишене останнім без належного реагування. Разом з тим 10 листопада 2012 року зазначений автомобіль відчужено та на момент розгляду справи його власником є ОСОБА_2 Проте реалізація (продаж) майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє застави, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Ураховуючи викладене, ПАТ «Ідея Банк» просило суд: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2012 рокуу розмірі 325 253,06 грн; звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитних зобов'язань за кредитним договором на автомобіль TOYOTA Avensis1.8, 2008 року випуску; вилучити у ОСОБА_2 або в інших осіб, у яких може знаходить транспортний засіб, що є предметом застави, автомобіль TOYOTA Avensis1.8, 2008 року випуску, та передати його ПАТ «Ідея Банк» на період його реалізації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2017 року позов ПАТ «Ідея Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 06 червня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1, у розмірі 325 253,06 грн.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов ПАТ «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, проте позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що є підставою для стягнення з нього кредитної заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет застави та вилучення у ОСОБА_2 спірного автомобіля, районний суд дійшов висновку, що право власності на автомобіль набуто ОСОБА_2 на підставах, не заборонених законом і він є добросовісним набувачем. Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 на час придбання спірного автомобіля було відомо про наявність обтяжень відносно нього суду не надано.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» залишено без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районногосуду, зазначивши, що між позивачем та ОСОБА_2 не було договірних відносин, відповідно до яких останній надавав згоду виступати майновим поручителем за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_1

При цьому на час продажу автомобіля застережень чи заборони його відчуження не було у зв'язку із зняттям з обліку 08 червня 2012 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2018 року АТ «Ідея Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Судові рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не оскаржуються, тому у силу положень статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 463/5320/15-ц з Личаківського районного суду м. Львова.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року справу за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитних зобов'язань за кредитним договором та вилучення предмета застави призначено до розгляду в складі колегії з п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги ту обставину, що відчуження транспортного засобу відбулось 10 листопада 2012 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою-рахунком від 10 листопада 2012 року, а ще 11 жовтня 2012 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна згідно з договором застави від 17 липня 2012 року було внесено запис про реєстрацію обтяження банку на транспортний засіб.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Згідно з частиною другою статті 12 вказаного Закону реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах зтретіми особами,якщо інше не встановлено цим Законом.

Визнаючи ОСОБА_2 добросовісним набувачем транспортного засобу суди попередній інстанцій помилково не застосували до цих правовідносин положення статті 334 ЦК України та статті 34 Закону України «Про дорожній рух», що визначають момент переходу права власності на транспортні засоби.

Також суди не звернули уваги на те, що, незважаючи на зняття 08 червня 2012 року транспортного засобу з державного обліку, ОСОБА_1 залишався його власником до моменту його відчуження - 10 листопада 2012 року, а відтак володів правом розпорядження ним, у тому числі щодо передачі у заставу, яким скористався 17 липня 2012 року.

Отже, оскільки на момент укладення 17 липня 2012 року договору застави та реєстрації 11 жовтня 2012 року обтяження банку на транспортний засіб, власником останнього залишався ОСОБА_1, то таке обтяження є чинним, а вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави та його вилучення у ОСОБА_2 - законними, оскільки зареєстроване обтяження банку на предмет застави зберегло свою силу для ОСОБА_2, як його нового власника, тому до останнього перейшли всі права та обов'язки за договором застави.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 червня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 192 508 грн на купівлю автомобіля за умови погашення заборгованості згідно з графіком щомісячних платежів зі сплатою процентної ставки у розмірі 21,99 % річних.

ОСОБА_1 свої обов'язки за договором не виконав, кошти відповідно до графіку щомісячних платежів банку не повернув, останній платіж було здійснено 06 вересня 2012 року. Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем за вказаним вище договором становить 325 253,06 грн, з яких: основний борг - 133 335,07 грн, прострочений борг - 57 192,01 грн, прострочені проценти - 132 705,15 грн, строкові проценти - 2 020,83 грн.

08 червня 2012 року ОСОБА_1 зняв з обліку автомобіль «TOYOTA Avensis» 1.8, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, номер державної реєстрації НОМЕР_2.

17 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу - «TOYOTA Avensis» 1.8, 2008 року випуску, на забезпечення виконання кредитного зобов'язання (а.с. 15-16 т. 1).

11 жовтня 2012 року до реєстру обтяжень внесено дані про заставу автомобіля «TOYOTA Avensis» 1.8, 2008 року випуску.

Згідно з довідкою-рахунком від 10 листопада 2012 року ОСОБА_2 продано автомобіль «TOYOTA Avensis» 1.8, 2008 року випуску.

14 листопада 2012 року здійснено операцію реєстрації транспортного засобу придбаного на прилюдних торгах за ОСОБА_2

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ «Ідея Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідає.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Згідно з частиною другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Законі України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За змістом статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом (стаття 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Суд апеляційної інстанцій, встановивши, що відомості про оформлення застави було внесено у Державний реєстр обтяжень рухомого майна 11 жовтня 2012 року, а реєстрація предмету застави за новим власником відбулась 14 листопада 2012 року, не врахував, що на момент відчуження предмета застави без згоди банка - 10 листопада 2012 року, було чинним та діяло зареєстроване у встановленому законом порядку обтяження рухомого майна у виді заборони відчуження.

Також посилання апеляційного суду на те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного автомобіля, який він придбав та зареєстрував у спосіб та порядок, що передбачені чинним законодавством, є передчасними, оскільки відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Питання дотримання порядку реєстрації транспортних засобів під час здійснення неодноразових відчужень автомобіля без згоди заставодержателя, банку, не спростовує його права на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Таким чином, оскільки до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 11 жовтня 2012 року внесено запис про відповідне обтяження спірного автомобіля на підставі договору застави із забороною здійснення його відчуження, то апеляційний суд не дав належної правової оцінки тому, чи може ОСОБА_2 посилатися на добросовісність його набуття та відсутність обтяжень на автомобіль, не з'ясував, яким чином при відчуженні з'ясовувалися ці фактичні обставини.

У порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України апеляційний суд: у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави та його вилучення без змін.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави та його вилучення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та його вилучення скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк