Номер провадження: 22-ц/813/4201/19
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

27.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Дрішлюка А.І., отримав у порядку автоматизованого розподілу справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 26 січня 2010 року у розмірі 150000,00 доларів США та три відсотки від суми заборгованості за період з 02 березня 2011 року по 12 серпня 2013 року, що складає 11020,48 доларів США; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 03 липня 2011 року у розмірі 150000,00 доларів США та три відсотки річних від суми заборгованості за період з 02 серпня 2012 року по 12 серпня 2013 року, що складає 4635,52 доларів США: також стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 26 січня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у розмірі 150000,00 доларів США, строком до 01 березня 2011 року. 03 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму у розмірі 150000,00 доларів США, строком до 01 серпня 2012 року. На момент звернення до суду із позовною заявою по жодному із укладених договорів позики розрахунки не проведені, відповідач, посилаючись на фінансові труднощі, відмовляється від сплати боргу (а.с.1-2). Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2014 року було вирішено позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити у повному обсязі (а.с.91-95).

09 квітня 2015 року до Приморського районного суду надійшло подання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, зазначаючи, що на примусовому виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист № 522/21058/13-ц, виданий Приморським районним судом м. Одеси від 29 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 зоборгованість за договором позики від 26 січня 2010 року у розмірі 150000,00 доларів США та три відсотки річних за період від 02 березня 2011 року по 12 серпня 2013 року у розмірі 11020,48 доларів США, та за договором позики від 03 липня 2011 року у розмірі 150000,00 доларів США та три відсотки річних за період з 02 серпня 2012 року по 12 серпня 2013 року у розмірі 4635,52 доларів США. 31 липня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом, яка була надіслана на адресу боржника. Проте ОСОБА_2 заборгованість перед ОСОБА_3 не погашає, від виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2014 року ухиляється. Тому посилаючись на ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», заявник просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржнику ОСОБА_2 до виконання зобовязань перед ОСОБА_3, покладених на нього судовим рішенням (а.с.104-105). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року подання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 задовольнити (а.с.139-141).

15 лютого 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні подання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити. Також апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, у звязку з тим, що про існування оскаржуваної ухвали стало відомо лише 05 лютого 2019 року, коли було отримано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 березня 2014 року. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах подання не має відомостей про вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, виклик боржника та виходи державного виконавця до місця його проживання з метою встановлення обєктивних причин, що можуть заважати виконанню рішення суду, та згідно п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», обовязковою умовою для звернення державного виконавця з відповідним поданням є ухилення боржника від виконання покладених на нього зобовязань. Проте державним виконавцем не було надано до суду належних і допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2014 року, також не надано підтвердження сповіщення боржника щодо відкриття відносно нього виконавчого провадження та у матеріалах справи відсутні дані щодо зареєстрованого місця проживання боржника на час звернення до суду (а.с.217-218).

Відповідно до положень ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувану ухвалу суду було постановлено 04 червня 2015 року (а.с.139-141), апеляційна скарга надійшла до суду 15 лютого 2019 року (а.с.217-218). Апелянт стверджує, що про існування оскаржуваної ухвали дізнався лише 05 лютого 2019 року, коли отримав повний текст рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2014 року, посилаючись на відмітку в матеріалах справи про отримання ухвали від 04 червня 2015 року та рішення суду від 25 березня 2014 року (а.с.207). Проте в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення ОСОБА_2 ухвали від 04 червня 2015 року та підписом. У звязку з чим, відповідно до ч.3 ст.357 ЦПК України, суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без руху до подання апелянтом до суду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних причин пропуску даного строку.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати апелянту строк для усунення недоліків: звернення до суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин даного пропуску.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.31, 33, 260, 175, 177, 185, ч. 4 ст. 356, 357 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - залишити без руху.

Повідомити апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Роз'яснити апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст.ст. 185, 357 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак в частині визначення судових витрат може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Суддя Одеського

апеляційного суду А.І. Дрішлюк