Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 481/897/16-ц

провадження № 61-28878св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: СафірФедір Олегович, Сокуренко Євген Сергійович, Ремешевський Євген Анатолійович,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області у складі судді Уманської О. В. від 10 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М. від 19 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного 13 березня 2012 року між сторонами договору № б/н відповідач отримав кредит у розмірі 12 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування в розмірі відповідно до Тарифів банку, що діють на день нарахування відсотків, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 01 червня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 27 964 грн 32 коп., з яких 11 733 грн 14 коп. - заборгованість за кредитом, 3 862 грн 95 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9 940 грн 53 коп. - заборгованість за пенею та 1050 грн штрафу, а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (500 грн - фіксована частина, 1 307 грн 82 коп. - процентна складова), позивач просив стягнути зазначену заборгованість та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що банком не надано доказів, які безспірно доводять, що користувач (відповідач) своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому відсутня підстави для цивільно-правової відповідальності ОСОБА_7

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 481/897/16-ц з Новобузького районного суду Миколаївської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що кредитні кошти були переведені за розпорядженням відповідача ОСОБА_7, він не повідомляв банк про відмову від операції, із заявою про блокування кредитної картки не звертався, а отже саме він несе відповідальність за переведення коштів згідно з вимогами Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням». Таким чином враховуючи, що відповідач в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України не виконав взятого на себе зобов'язання, сума заборгованості підлягає стягненню з нього на користь позивача у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 13 березня 2012 року ОСОБА_7 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «ПриватБанк» (далі Умови та Правила) про отримання заробітної картки.

В тексті анкети-заяви зазначено, що ОСОБА_7 згоден з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, він зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанка www.privatbank.ua».

Згідно представлених банком розрахунків 08 червня 2015 року з кредитної картки № НОМЕР_1 було знято 11 733 грн 14 коп.

Відповідач ОСОБА_7 того ж дня 08 червня 2015 року звернувся до Новобузького РВ УМВС України в Миколаївській області із письмовою заявою із проханням провести перевірку за фактом зникнення грошових коштів із його кредитної картки у сумі 11 800 грн.

09 червня 2015 року було внесено відомості в ЄРДР за зазначеним фактом. Правова кваліфікація стаття 190 частина 1 КК України. Кримінальне провадження № 0000451.

Звертаючись до суду з цим позовом, банк посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 01 червня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 27 964 грн 32 коп., з яких 11 733 грн 14 коп. - заборгованість за кредитом, 3 862 грн 95 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9 940 грн 53 коп. - заборгованість за пенею та 1050 грн штрафу, а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (500 грн - фіксована частина, 1 307 грн 82 коп. - процентна складова).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено частиною другою статті 207 ЦК України.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Звертаючись до суду з указаним позовом, АТ «ПриватБанк» указувало на те, що відповідач не виконував умови укладеного кредитного договору, а законні підстави для невиконання цього договору у відповідача відсутні.

Відповідач заперечував здійснення вказаної банківської операції та зазначав, що кошти були списані внаслідок протиправних дій третіх осіб.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 7,8,9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідальний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

Оскільки позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності за вказаний переказ на відповідача.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило