Справа № 683/1503/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів цивільну справу № 683/1503/19, 2/683/1056/2019 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Старокостянтинівської міської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , Старокостянтинівської міської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області і просить визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був батьком позивачки. Після його смерті відкрилась спадщина, в склад якої входить 1/3 частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала покійному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 08 січня 1998 року відділом приватизації Старокостянтинівського акціонерного товариства «Сільгостехніка».

ОСОБА_1 прийняла спадщину у встановленому законодавством порядку.

Позивачка зазначає, що не може оформити спадщину на 1/3 частку вказаної вище квартири в Старокостянтинівській державній нотаріальній конторі, оскільки їй відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на квартиру є таким, що не відповідає вимогам закону та в ньому не вказано розмір частки квартири, що належала померлому, а тому не прийнятий державним нотаріусом.

Окрім цього, позивачка зазначає, що вона особисто обмежена в користуванні та розпорядженні належної їй 1/3 частки квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , оскільки як вказано вище правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру є таким, що не відповідає вимогам закону.

В зв`язку з викладеним вище, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (1/3 частку в порядку спадкування після смерті батька та 1/3 частку в порядку приватизації нею особисто).

В судове засідання позивачка не з`явилася, надавши повноваження на представництво своїх інтересів адвокату Кашину В.А., який подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та про визнання даного позову.

Представник відповідача - Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилася, однак подала письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника, при розгляді справи покладається на думку суду.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07 вересня 2010 року за заявою ОСОБА_1 Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 635/2010 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Позивачка є єдиною спадкоємицею за законом, оскільки ОСОБА_2 у встановлений законом строк відмовилась від спадщини.

Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 , матеріалами спадкової справи № 635/2010, заведеної до майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

11 травня 2019 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. надано відповідь на усне звернення ОСОБА_1 про відсутність можливості оформлення її спадкових прав за законом на 1/3 частку квартири до майна померлого ОСОБА_3 , оскільки свідоцтво про право власності на житло, видане 08 січня 1998 року відділом приватизації Старокостянтинівського акціонерного товариства «Сільгостехніка» є неналежним правовстановлюючим документом на спадкове майно.

Разом з тим, досліджені судом докази вказують на те, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку набув права власності на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , з огляду на викладене нижче.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Вищезазначеним Положенням також визначався порядок державної реєстрації права власності на квартиру, зокрема п. 28 Положення передбачалася обов`язкова реєстрація в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на квартиру.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, право власності на 1/3 частку приватизованої квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 виникло у спадкодавця з моменту видачі розпорядження про передачу квартири у власність, тобто з 17 грудня 1997 року.

Оскільки свідоцтво про право власності на житло на 1/3 частку квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було видане відділом приватизації Старокостянтинівського акціонерного товариства «Сільгостехніка» на підставі розпорядження (наказу) від 17 грудня 1997 року № 26, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги, то саме з 17 грудня 1997 року у спадкодавця, ОСОБА_3 , виникло право власності на вказану частку нерухомого майна.

Зазначене право після його смерті перейшло в порядку спадкування за законом до його спадкоємиці ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, за ОСОБА_1 слід визнати в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку приватизованої квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки державним нотаріусом не прийнятий правовстановлюючий документ на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є необхідність в захисті права власності позивачки в судовому порядку. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на 2/3 частки квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 підлягають задоволенню з аналогічних підстав, про які вказано вище.

Вимог про стягнення судових витрат позивачка не заявляла.

Керуючись ст. 12, 13 ,263-265 ЦПК України, ч. 1 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 16, ст. 316, 321, 328, 1216, 1217, 1218, 1233, 1276 ЦК України,суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач 2: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, місце знаходження: м. Старокостянтинів вул. Острозького, 41 Хмельницької області, 31100, .

Суддя: