Дата документу 27.03.2019 Справа № 321/953/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 321/953/18 Головуючий у 1-й інстанції: Нікандрова С.О.
Провадження № 22-ц/807/1097/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Михайлівський районний відділ Державної виконавчої служби ГТУЮ в Запорізькій області, про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу і збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В позові просила збільшити розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з твердої грошової суми в розмірі 300 грн. щомісячно на ј частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини. Вказувала, що з 23 березня 2002 року по 23 травня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого вони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після розірвання шлюбу донька весь час проживає з нею.

Рішенням Михайлівського районного суду від 05 жовтня 2005 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 100 грн. щомісячно.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2011 року, збільшений розмір аліментів, які стягнуті з відповідача на її користь на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 300 гривень щомісяця, починаючи з 20 квітня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначила, що останнім часом її матеріальний стан погіршився, оскільки її доходи не змінилися, а ціни на продукти харчування, одяг та послуги значно збільшилися, а присуджені аліменти в розмірі 300 грн., які стягуються з відповідача, не забезпечують належний життєвий рівень та потреби неповнолітньої дитини. Крім того, ч. 2 ст.182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів на дитину, який не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2018 рокупозов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів та збільшено розмір аліментів, встановлених рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2011 року в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., на стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 12 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повнолітня.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 4, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи у спорах про стягнення аліментів.

Даний спір підлягає під вказане визначення наведеної норми закону.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, враховуючи потреби дитини, наявність у відповідача обов'язку по утриманню дитини, дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати щомісячно кошти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки до досягнення нею повноліття в розмірі 1/6 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Михайлівського районного суду від 05 жовтня 2005 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в розмірі 100 грн. щомісячно.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2011 року збільшений розмір аліментів, які стягнуті з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 300 гривень щомісяця, починаючи з 20 квітня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки виконавчого комітету Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області №140 від 02 липня 2018 року дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на утриманні матері ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_3 сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 300 грн. щомісячно.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1860,00 грн., а з 01.07.2018 року - 1944,00 грн., тобто відповідач наразі сплачує аліменти в розмірі, втричі меншому ніж мінімальний, встановлений чинним законодавством.

За вказаних обставин, судом першої інстанції було правомірно встановлено, що стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки у розмірі, меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції було враховано, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області, на даний час не працює. Згідно пояснень, наданих ним в судовому засіданні, має дохід від особистого господарства та у вигляді орендної плати за земельну ділянку. Відповідач перебуває на «Д» обліку в КП «Михайлівський центр первинної медико-соціальної допомоги» Михайлівської районної ради Запорізької області з приводу гіпертонічної хвороби 2 ст. та на обліку ТМО Михайлівського району у лікаря- офтальмолога і лікаря-хірурга, проживає один і жодних аліментних зобов'язань перед іншими особами не має.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, ОСОБА_4 вказала на те, що встановлена судовим рішенням сума аліментів ще у 2011р. у розмірі 300 грн. не відповідає сучасним потребам дитини та є меншою від законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частинами 1 - 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 192 СК України передбачено, що визначений судом розмір аліментів може бути в подальшому змінений за рішення суду за позовом платника або одержувача у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених сімейним Кодексом,

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів, зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, яка повністю її утримує та забезпечує її життєдіяльність.

Враховуючи засади цивільного судочинства, а саме справедливість та добросовісність, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідає вищезазначеним вимогам.

Заперечуючи проти зміни розміру аліментів з 300 грн. на 1/6 частку, відповідач вказував, що з дня визначення аліментів згідно з рішенням суду у 2011р. не змінились будь-які обставини, які є підставами для збільшення аліментів.

Наданий до апеляційної скарги акт, складений 27.12.2018р. депутатом Михайлівської селищної ради Черняєвим В.О. про те, що ОСОБА_3 знаходиться у скрутному матеріальному становищі, не може бути належним і допустимим доказом незадовільного матеріального стану, оскільки скрутне матеріальне становище може бути підтверджено лише письмовими документами відповідних органів, зокрема, довідкою податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, довідкою Державної фіскальної служби про доходи, довідкою пенсійного органу, довідкою з центру зайнятості, довідкою про відсутність рухомого чи нерухомого майна.

Між тим, таких доказів відповідач не надав, та взагалі, на думку колегії, він не зацікавлений висвітлити свій дійсний дохід, про що свідчать лише суто декларативні заяви про його неспроможність платити більше 300 грн., що наразі є суттєвим порушенням прав дитини.

Колегія суддів враховує, що з часу присудження аліментів в розмірі 300 грн. через інфляційні процеси в Україні значно підвищилась вартість життя. У зв'язку з чим, вищевказаний розмір аліментів на дитину не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки даний розмір є меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачений Законом України "Про державний бюджет".

18 лютого 2019 року від позивача ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу. На спростування доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідачем жодним чином не підтверджено його скрутне матеріальне становище, на обліку у центрі зайнятості не перебував, державну допомогу як особа, що втратила роботу, не отримував. Також зазначила, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі негативно позначиться на матеріальному забезпеченні дитини. Крім того, той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований, не звільняє його від обов'язку забезпечувати належне утримання своєї неповнолітньої доньки та сплачувати аліменти хоча б у мінімальному розмірі, визначеному законом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом при постановленні рішення враховані всі обставини, доводи сторін, а також взято до уваги, що визначена грошова сума в розмірі 300 грн. на теперішній час не відповідає можливості забезпечити дитині належний рівень утримання та забезпечення її розвитку та виховання.

З врахуванням вищезазначених обставин, а також того, що утримувати дитину зобов'язані обоє батьків, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про зміну аліментів з 300 гривень щомісячно на 1/6 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. І це є правильним, оскільки на теперішній час дитину фактично при такому розмірі аліментів у 300 грн. утримує лише матір.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Та рішення суду засновано на принципах розумності та справедливості, оскільки зрозуміло кожному, що 300 грн. - це лише третина від того розміру, який законодавцем визначено як мінімальний для аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 27 березня 2019 року

Головуючий:

Судді: