Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 264/3206/17

Номер провадження 22-ц/804/2128/19

22 жовтня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Баркова В.М., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2017 року, у складі судді Кузнецова Д.В.,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06 грудня 2010 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 грудня 2010 року з відповідачем було укладено договір без номеру, відповідно умов якого, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, у порушення умов договору відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку із чим, станом на 31.05.2017 року має заборгованість у сумі 50816,79 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 4369,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 40201,08 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3350,00 грн., а також штрафів: фіксовано частини - 500 грн. та процентної складової - 2396,04 грн. На підставі цього просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 50816,79 грн. та судовий збір у розміру 1600,00 грн.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06 грудня 2010 року у розмірі 47920,75 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1508,80 грн.

09 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення в якій просила скасувати заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2017 року і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2017 року скасувати і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до позову не надавалось жодного документу, що підтверджує фактичне надання кредиту, його сума та періоди часу, чи знято із картки готівкою грошові кошти та в якій сумі; не зазначено строк дії такої картки , тобто судом першої інстанції не встановлено факт одержання відповідачем кредиту та його суми, що є предметом спору.

Також, договір, що ніби то підтверджує надання кредиту без номера від 06 грудня 2010 року до позовної заяви не долучений, а суд першої інстанції посилається на нього в своєму рішенні, як на належний та допустимий доказ факту отримання кредиту.

Зазначає, що позивач в позовних вимогах вимагає сплати процентів за користування кредитом, пені та комісії, але жодним документом не передбачена виплата саме 30% за користування кредитом, тім більш збільшення відсоткової ставки. Підставами для виплати процентів за користування кредиту, пені, комісії позивачем зазначено Умови та правила надання банківських послуг, які ні позивачем ні відповідачем не підписані.

Окрім цього, у заяві позичальника процентна ставка та її тип не зазначені. Інших документів, що є належним та допустимими доказами встановленої процентної ставки позичальника, до позовної заяви позивачем не надано. Крім того, у цій заяві підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, пені, штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

У свою чергу, відповідно до виписки по картковому рахунку , кредитний ліміт становить 4 370,00 грн., а не 6000,00, як зазначено позивачем у позовній заяві.

Вказує, що судом встановлено, що адресою місця проживання ОСОБА_1 є гуртожиток АДРЕСА_1 кв.8, як вказано в усіх судових повістках. Отже, відповідачка не повідомлялась про слухання справи в суді, а , отже, була позбавлена прав та обов`язків , передбачених ст.43 ЦПК України.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Позивач своїм правом не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , які підтримала доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, заперечення представника позивача Малервейн М.С. , яка просила судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі укладеного договору б/н від 06 грудня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит , який з урахуванням збільшення, становив 6000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Формою договору між сторонами є анкета-заява, яку відповідачка ОСОБА_1 підписала, та погодилась з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов`язалася виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

При підписанні даного договору відповідачка погодила своїм особистим підписом «Довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» , де сторони погодили базову відсоткову ставку на місяць- 2,5% (тобто 30 % річних) ( а.с. 7,201)

Отже, апеляційний суд вважає, що підписані відповідачкою заява та довідка, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом, свідчать про її обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачці на підставі кредитного договору б/н від 06 грудня 2010 року були надані кредитні карти : № НОМЕР_1 , та 11.01.2013 року - за № НОМЕР_2, зі строком дії до січня 2017 року. (а.с. 204)

Факт отримання кредитної картки підтверджується світлиною щодо отримання картки 11.01.2013 року, зробленою у відділенні банку, на якій зображена відповідачка. (а.с. 202).

В апеляційному суді відповідачка уточнила, що користувалась кредитними коштами до середини 2014 року.

З виписки про рух коштів вбачається, що ОСОБА_1 до 06 липня 2014 року активно користувалась вказаними картками, здійснювала зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товару, поповнення рахунку.( а.с. 136-147)

Отже, заперечення відповідачки щодо недоведеності укладення між сторонами кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, не заслуговують на увагу.

Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 09 липня 2017 року, виходячи зі строку дії картки № НОМЕР_2 до 31 січня 2017 року , позов пред`явлено в межах строку позовної давності, а тому апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 4369,67 гривень.

У свою чергу, заперечення відповідачки щодо отримання нею кредитного ліміту у 6000 гривень, спростовується як довідкою Банку, згідно якого кредитний ліміт змінювався, та станом на 25.02.2013 року становив 6000 гривень ( станом на 14.10.2014 року кредитний ліміт становив 4370 гривень) (а.с.203), так і випискою по картковому рахунку, наданою саме відповідачкою, згідно якого кредитний ліміт станом на 25.01.2013 року становив 6000 гривень ( а.с. 144 оборот)

При цьому , кредитний ліміт - це максимальна сума, яку банк надає позичальникові для здійснення операцій по кредитці. При цьому, повернувши заборгованість повністю або частково, позиковими засобами можна користуватися знову, що і підтверджується випискою по картковому рахунку відповідачки.

Що стосується відсотків за користування кредитом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно умов договору, погодженими сторонами, базова відсоткова ставка за кредитом становить 2.5% щомісячною, або 30 % річних (2.5х12 місяців), яка нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки строк дії картки сплив 31 січня 2017 року, то підстав нараховувати відсотки поза межами обумовленого сторонами строку, не має.

При цьому судова колегія зважує на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, згідно яких після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно додатково наданого позивачем розрахунку, заборгованість за відсотками за користуваннями кредитом, із розрахунку первісно встановленої та погодженої сторонами відсоткової ставки у розмірі 30% річних, за період з 01 вересня 2014 року по 31 січня 2017 року становить (4369,67х0,083%х883) = 3202грн. 48 копійок та яка підлягає до стягнення з відповідачки на корись позивача .

При цьому ,судова колегія зважила на доводи апеляційної скарги щодо складових при визначенні розміру заборгованості, як щодо ставки для нарахування відсотків( 30%) так і реального залишку заборгованості у розмірі 4369,67 грн.

У свою чергу, оскільки відповідачка зареєстрована на території міста Маріуполя, де проводилась антитерористична операція, у задоволенні заборгованості за комісією у розмірі 3350 гривень, яка , як пояснила в апеляційнім суді представник позивача, є різновидом штрафу, та інших штрафних санкцій ,слід відмовити , зважуючи на приписи ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, згідно яких на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, та до яких відноситься і місто Маріуполь .

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.3ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З урахуванням викладеного, зважуючи на те, що відповідач не була належним чином повідомлена про дату ,місце, час розгляду справи, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 4369 гривень 67 копійок та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 3 202 гривні 48 копійок. Інші позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі позову АТ КБ «ПриватБанк», сплатив судовий збір в розмірі 1 600,00 грн, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку на загальну суму у розмірі 7572 грн. 15 коп., що становить 14,9 % від заявленої суми у розмірі 50816,79 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», належить до сплати понесені витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 238,40 гривень. ( 14,9% від суми 1600 грн)

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 384,20 грн. Отже, з урахуванням пропорційності від задоволеної суми, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 належить до сплати понесені відповідачем витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді у розмірі ( 85,1% від суми 384,20 грн) = 326,95 грн.

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням вищевказаних вимог процесуального закону, з АТ КБ «ПриватБанк», підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 88 гривень 55 копійок. ( 326,95-238,4)

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2017 року скасувати повністю.

Позов акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", , місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, на р/р № НОМЕР_4 , МФО № 305299, заборгованість за кредитним договором б/н від 06 грудня 2010 року, яка станом на 31.01.2017 року складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4369 (чотири тисячі триста шістдесят дев`ять) гривень 67 копійок, та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 3 202( три тисячі двісті дві ) гривні 48 копійок.

Стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 88 гривень 55 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2019 року.

Судді Гаврилова Г.Л.

Барков В.М.

Пономарьова О.М.