Постанова

Іменем України

21 березня 2019 року

м. Київ

справа № 495/7421/15-ц

провадження № 61-6079св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 та касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2016 року у складі судді Мишко А. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року у складі суддів КаларашаА. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,16 гектарів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений 09 квітня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Позов мотивовано тим, що 14 липня 1998 року Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області (далі - Шабівська сільська рада) на підставі заяви позивача було прийнято рішення та передано позивачу у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,16 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане рішення було скасовано цією ж Шабівською сільською радою на підставі рішення від 14 липня 2006 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року, рішення Шабівської сільської ради «Про відміну рішень сільської ради» від 14 липня 2006 року - в частині скасування рішення Шабівської сільської ради від 14 липня 1998 року «Про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_4, площею 0,16 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства» та в частині переведення зазначеної земельної ділянки, у приватну власність для ведення особистого селянського господарства - в землі запасу Шабівської сільської ради, скасовано.

Також було скасовано рішення Шабівської сільської ради від 25 липня 2014 року в частині передання ОСОБА_5 у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0,16 га, що розташована за цією ж адресою.

Проте, ОСОБА_5, 08 квітня 2015 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_6

Крім того, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року скасовано рішення реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 24 вересня 2014 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року, позов задоволено.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,16 гектарів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений 09 квітня 2015 року між ОСОБА_5 Та ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. - визнано недійсним.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що договір купівлі-продажу суперечить положенням статей 203, 215 ЦК України, а позов є обґрунтованим та доведеним.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності належним чином повідомлених відповідачів, належним чином не вирішено питання про склад осіб, які мають брати участь у розгляді справи, не залучено ОСОБА_11 (чоловіка відповідача ОСОБА_6), державного нотаріуса, який посвідчував оспорюваний договір та Шаблівську сільську раду, що не сприяло всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Заявник посилається на те, що ОСОБА_4 обрала неналежний спосіб захисту прав, зокрема, з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України, оскільки її права, як власника майна моли бути захищені лише шляхом подання індикаційного позову. Крім того, ОСОБА_6 посилається на те, що вона є добросовісним набувачем земельної ділянки та не може бути безпідставно позбавлена набутого у власність майна.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності належним чином повідомлених відповідачів, належним чином не вирішено питання про склад осіб, які мають брати участь у розгляді справи, не залучено державного нотаріуса, який посвідчував оспорюваний договір та Шаблівську сільську раду, що не сприяло всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Судами не прийнято до уваги положення статті 125 ЗК України статті 182 ЦК України та не враховано, що ОСОБА_4 не була і не є власником спірної земельної ділянки, оскільки в установленому законом порядку державна реєстрація такого права не проводилась і державний акт не видавався. ОСОБА_5, на момент укладення договору купівлі-продажу мав законні права власника земельної ділянки, нотаріусом такі обставини перевірено, що свідчить про правомірність вказаного правочину. Крім того, вказаний правочинне порушує публічний порядок. Суди дійшли помилкових висновків про незаконність вибуття з володіння ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку, оскільки само по собі володіння земельною ділянкою у ОСОБА_4 не настало, на відміну від ОСОБА_5, який набув і зареєстрував право власності у встановленому законом порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_6 Справу витребувано із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху для виправлення недоліків.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 передано Верховному Суду та ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2018 року за цією касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

У відзивах на касаційні скарги позивач проти доводів відповідачів заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просила залишити без змін ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанції, як таких, що відповідають вимогам законності і обґрунтованості.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що пунктом 3.2 рішення Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 14 липня 1998 року ОСОБА_4 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,16 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення особистого підсобного господарства.

Вказане рішення було скасовано рішенням Шабівської сільської ради від 14 липня 2006 року, та переведено землі, загальною площею 5,181 га. в землі запасу Шабівської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області.

Рішенням Шабівської сільської ради від 25 липня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, згідно витягів з державного земельного кадастру про земельну ділянку, складених відділом держземагенства у Білгород-Дністровському районі Одеської області, згідно додатку. Вказаним рішенням передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянк, площею 0,16 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення сільської ради ОСОБА_5 24 вересян 2014 року зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку в реєстраційній службі Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року визнано незаконним та скасовано рішення Шабівської сільської ради «Про відміну рішень сільської ради» від 14 липня 2006 року - в частині відміни рішення Шабівської сільської ради від 14 липня 1998 року «Про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки гр.ОСОБА_4, площею 0,16 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства» та в частині переведення вказаної земельної ділянки в землі запасу Шабівської сільської ради.

Визнано недійсним та скасовано рішення Шабівської сільської ради від 25 липня 2014 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та в частині її передання ОСОБА_5 у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року скасовано рішення Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 24 вересня 2014 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку.

В період розгляду вищевказаних справ Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області та Одеським окружним адміністративним судом, ОСОБА_5, за наявності спору між сторонами, відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 09 квітня 2015 року.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбаченим частиною третьою статті 152 ЗК України.

Установивши, що вищевказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили визнано недійсним та скасовано рішення органу місцевого самоврядування, на підставі яких ОСОБА_5 набув та зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, у судовому порядку скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5, а за результатами визнання незаконним і скасування рішення Шабівської сілької ради від липня 2006 року відновлено право ОСОБА_4 володіти та користуватися спірною земельною ділянкою, набуте нею на підставі рішення Шабівської сільської ради від 14липня 1998 року, суд першої інтсанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 203, частиною першою статті 215 ЦК України, для визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_5 ОСОБА_6, оскільки правова підстава щодо розпорядження ОСОБА_5 цією земельною ділянкою відсутня, а вказаним договором порушуються права позивача, набуті нею у встановленому зпконом порядку.

Посилання ОСОБА_5 у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_4 не була законним володільцем спірної земельної ділянки, спростовуються встановленими судами обставинами та зібраними у справі доказами, з яких вбачається, що набуте позивачем на підставі рішення Шабівської сільської ради від 14 липня 1998 року право на спірну земельну ділянку відновлено, відповідно до судових рішень, які набрали законної сили, а правові підстави набуття ОСОБА_5 права власності на цю земельну ділянку відпали, у зв'язку із скасуванням в судовому порядку рішення органу місцевого самоврядування, на підстві якого таке право набуто.

Доводи касаційних скарг про незалучення до участі у справі нотаруса та інщших заінтересованих осіб не спростовують правильність висновків судів щодо спору, який вирішено між сторонами оспорюваного правочину та особою, чиї права і законні інтереси порушені у звязку з його укладенням, що у даному випадку відповідає нормам процесуального та матеріального права.

Посилання ОСОБА_6 у касаційній скарзі на те, що спірна земельна ділянка перейшла у її власність на законних підставах, спростовуються матеріалами справи та обставинами, встановленими у вищевказаних судових рішеннях, які набрали законної сили та мають преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Доводи касаційних скарг щодо розгляду справи судом першої інстанції за відсутності відповідачів та їх неповідомлення про розгляд справи спростовуються матеріалами справи, з яких, крім іншого вбачається, що право відповідача на участь у розгляді справи, подання доказів та надання особистих пояснень, було у повній мірі реалізовано на стадії апеляційного перегляду судового рішення, розгляд справи в суді першої інстанції за їх відсутності не призвів до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування правильного по суті рішення суду виключно за наведених обставин.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська