Провадження № 2-о/127/724/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Рудої В.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи свої вимоги тим, що її колишній чоловік ОСОБА_2 , з яким вони після розірвання шлюбу продовжують проживати в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , постійно провокує сварки між ними, які переросли в серйозні конфлікти. Під час конфліктів поведінка ОСОБА_2 почала бути занадто агресивною, він погрожує заявнику відібранням дитини (спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з батьками), принижує її честь та гідність. Заявник зазнає з боку ОСОБА_2 постійного психологічного тиску, який проявляється в образах та забороні пересуватися будинком. Заявник є інвалідом І групи, неправомірні дії з боку колишнього чоловіка впливають на її самопочуття та здоров`я, вона турбується за своє життя, змушена перебувати в будинку тільки для ночівлі, уникаючи зустрічі з ОСОБА_2 .

У зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_2 заявник неодноразово зверталась до поліції.

Заявниця, вважаючи себе жертвою психологічного насильства, стверджує, що наявні усі передбачені законом підстави для встановлення відносно ОСОБА_2 обмежувального припису з забороною останньому перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення на 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого перебування ОСОБА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який інший спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

В судовому засіданні заявниця свою заяву підтримала та просила її задовольнити з тих же підстав, що наведено у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, посилаючись на письмові пояснення, які долучено до матеріалів справи, пояснив, що він дійсно спільно проживає з колишньою дружиною та їх неповнолітнім сином, однак жодного насильства відносно неї він не вчиняє та не вчиняв, повідомив, що агресивна та неадекватна поведінка в побуті притаманна саме заявнику, вона поширює неправдиві відомості стосовно поведінки колишнього чоловіка впродовж 2017-2019 років, звертається зі скаргами до різних державних установ, безпідставно викликає поліцію, листом начальника Вінницького ВП №П-1971, П-2007/200/01-209 від 02 жовтня 2019 року була попереджена про можливість притягнення до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик спеціальних служб. Також зазначив, що заявник перебуває на обліку в лікарні ім. О. І . Ющенка та періодично проходить лікування з приводу наявного у неї захворювання розсіяного склерозу. На даний час немає жодного офіційного документу, який би вказував на чинення ним відносно заявника фізичного чи психічного насильства. Категорично заперечував проти задоволення заяви.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що заявниця є її донькою, остання хворіє на розсіяний склероз більше 20 років, що стало причиною її агресивної та неадекватної поведінки, потребує постійного догляду, який забезпечує її колишній чоловік. ОСОБА_2 ніколи жодного насильства відносно її доньки не вчиняв, не ображав, він матеріально забезпечує сім`ю, терпить її поведінку, бо має м`який характер. З приводу заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису повідомила, що обставини, викладені в ній, є неправдивими, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи, їх доводи, показання свідка та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, і оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення по суті, суд приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року (справа №127/13815/18) (а.с.7).

Під час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, згідно з довідкою №665 від 22.10.2019 року, виданою квартальним комітетом мікрорайону «Корея-1», проживає спільно з батьками за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Згідно з цією ж довідкою власником будинку за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

Між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 періодично виникають суперечки та конфлікти з різних приводів, що не заперечується учасниками справи в судовому засіданні.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорюються.

Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом - Закон).

За змістом п. 3, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 наведеного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку та спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, зокрема, колишнє подружжя, дитина (діти).

Так, в обґрунтування заявлених вимог заявник вказала, що ОСОБА_2 відносно неї вчиняє діяння психологічного насильства.

ОСОБА_2 , вважаючи себе жертвою психологічного насилля з боку колишнього чоловіка, в якості доказів такого надала до суду:

-Повідомлення начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Вінницькій області №25/П-384 від 17.10.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 за останні 12 місяців на номер «102» надіслала 7 повідомлень, з приводу яких подій - з повідомлення не вбачається (а.с.10);

-Повідомлення начальника Вінницького ВП №П-718/200/01-2019 від 09.04.2019 року та №П-826/200/2019 від 06.05.2019 року, з яких вбачається, що за зверненням ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним номером №0000745 відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, розслідування триває (а.с.11-12);

-Повідомлення начальника Вінницького ВП №П-1414, П-1490/200/01-2019 від 31.07.2019 року, з якого вбачається, що за зверненням ОСОБА_1 щодо вчинення відносно неї домашнього насильства ОСОБА_2 кримінальне провадження за реєстраційним номером №0000745 було закрито за відсутності в діянні останнього складу кримінального правопорушення (а.с.13);

-Повідомлення про направлення звернень ОСОБА_1 за належністю (а.с.14-16).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 3 ст. 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Заявник ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне насильство, тому з метою захисту власного життя та припинення фактів насильства заявник неодноразово зверталася у правоохоронні органи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 до адміністративної або кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї не притягався, термінового заборонного припису стосовно нього у встановленому Законом порядку винесено не було.

Так, повідомлення про наявність кримінального провадження за 0000745, на яке посилається заявник, не є доказами насилля з боку ОСОБА_2 в розумінні ст. 77 ЦПК України, так як досудове розслідування у даному провадженні закрите у зв`язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Таке процесуальне рішення ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку не оскаржувала, що свідчить про її згоду із даними рішеннями.

Факт неодноразових звернень заявника до правоохоронних органів з підстав вчинення відносно неї неправомірних дій з боку ОСОБА_2 , на думку суду, не свідчить про наявність фактів домашнього фізичного чи психологічного насильства та не підтверджує того, що останній вчинив фізичне чи психологічне насильство по відношенню до заявника, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом.

Окрім наведеного, у відповіді ВВП ГУНП у Вінницькій області від 02.10.2019 № П - 1971, П - 2007/200/01-2019, зазначено, що викладені у зверненнях ОСОБА_1 факти чинення відносно неї ОСОБА_2 фізичного чи психологічного насильства не знайшли свого підтвердження, а тому заявника було поінформовано, що в разі надання недостовірних повідомлень в майбутньому її буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб). (а.с. 43 - 45).

Таким чином, заявник не довела, що вона є особою, яка постраждала від насильства з боку ОСОБА_2 і потребує захисту в порядку, передбаченому спеціальним Законом.

Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, відсутність доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього психологічного чи фізичного насильства, відсутність ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 у майбутньому, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявника, суд дійшов висновку, що підстави для видачі обмежувального припису за заявою ОСОБА_1 відсутні, а відтак заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1ст. 1 , ч. 2 ст. 3, п. 2 ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 26, ст.ст.3, 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 350-1 - 350-6 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: