ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/837/17
Провадження № 22-ц/4820/557/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

позивача ОСОБА_7 і його представника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №675/837/17 за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2018 року (суддя Янішевська О.С., повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, суд

у с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_7 і ОСОБА_10, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначали, що згідно з договором дарування житлового будинку від 20 липня 2004 року вони прийняли в дар у рівних долях житловий будинок, цегляний хлів з літньою кухнею, побутовий погріб, металеву сітчасту, штахетну огорожу, що знаходяться по АДРЕСА_1. На підставі договору дарування земельної ділянки від 28 грудня 2005 року ОСОБА_10 набула у власність земельну ділянку розміром 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за тією ж адресою. У 2013 році ОСОБА_7 поновив існуючий паркан та установив паркан там, де його не було, із суміжним господарством ОСОБА_4 по АДРЕСА_2, на що були витрачені спільні кошти. 05 січня 2017 року від сусідки вони дізналися про незаконний демонтаж паркана відповідачами, оскільки після пожежі у будинку не проживали. По приїзду виявили, що металеві та дерев'яні стовпчики демонтовані, металева сітка скручена. З приводу неправомірних дій відповідачів зверталися до поліції, так як їм була заподіяна шкода. Розмір майнової шкоди визначений спеціалістом і на час розгляду справи складає 5050 грн.

Тому, позивачі просили стягнути солідарно з відповідачів на їх користь на відшкодування шкоди, заподіяної незаконним руйнуванням паркана, 5050 грн.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 вересня 2017 року до участі у розгляді справи залучено співвідповідача ОСОБА_4

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2018 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 і ОСОБА_10 5050 грн майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 і ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 і ОСОБА_10 судові витрати по 4168 грн 67 коп з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 і ОСОБА_10 3848 грн 67 коп судових витрат.

ОСОБА_6, ОСОБА_9 і ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційних скаргах просять його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилаються на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права. Судом не враховано, що позивачі не надали доказів належності їм на праві власності металевої огорожі (паркана) та доказів заподіяння шкоди спільними діями відповідачів. Суд на надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_11 Проведення у справі земельно-технічної експертизи не стосується предмета спору, оскільки спір щодо встановлення меж не розглядався, а тому стягнення витрат на її проведення є безпідставним.

У відзиві позивачі посилаються на необґрунтованість доводів апеляційних скарг і просять у їх задоволенні відмовити. Вказують на те, що відповідачі не надали доказів на підтвердження своїх заперечень.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_9 і представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 апеляційні скарги підтримали.

ОСОБА_7 і його представник ОСОБА_8 визнали апеляційні скарги необґрунтованими у повному обсязі.

Інші сторони не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_7 і ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 20 липня 2004 року на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, цегляний хлів з літньою кухнею, бутовий погріб, металева сітчаста, штахетна огорожа.

Домогосподарство позивачів розташоване на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 28 грудня 2005 року.

Землекористувачами суміжних земельних ділянок є ОСОБА_12 і ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4

У 2013 році позивачі уздовж попередньо визначеної межі між своїм та домогосподарством відповідачів, відновили і встановили там де її не було, огорожу з металевої сітки на металевих та дерев'яних стовпцях.

Після пожежі позивачі у зазначеному вище будинку з 2016 року постійно не проживають, на земельній ділянці займаються городництвом.

У січні 2017 року ОСОБА_7 і ОСОБА_10 стало відомо, що ОСОБА_6, ОСОБА_9 і ОСОБА_4 пошкодили та демонтували встановлену ними огорожу з металевої сітки на металевих та дерев'яних стовпцях.

Зазначений факт за заявою ОСОБА_7 був предметом перевірки Ізяславського ВНП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, за результатам якої ознак кримінального правопорушення не виявлено.

Між сторонами існує спір з приводу розташування меж належних їм суміжних земельних ділянок.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Рішення про задоволення позову суд першої інстанції мотивував тим, що відповідачами не доведено відсутність їхньої вини у проведенні демонтажу належної позивачам огорожі та заподіянні їм майнової шкоди.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушення.

За вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її

вини.

Положеннями ч. 1 ст. 1190 ЦК України визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

З урахуванням законодавчо визначеного принципу презумпції вини заподіювача шкоди, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у заподіянні її позивачеві.

Разом з тим, позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини у заподіянні шкоди та задоволення позову про її відшкодування на користь позивача.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню позивачеві, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

На підставі ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

За змістом ст. 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінку майна мають право проводити оцінювачі, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

На підставі ч. 1 ст. 77 належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За положеннями ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України)

Факт та розмір заподіяної ОСОБА_6, ОСОБА_9 і ОСОБА_4 шкоди позивачам внаслідок демонтажу огорожі встановлено судом на підставі належних та допустимих доказів.

Як вбачається з показань допитаної під час розгляду справи в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_11 вона особисто бачила, як ОСОБА_9, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 спилювали стовпці та демонтували огорожу позивачів, металеву сітку скрутили та залишили на земельній ділянці ОСОБА_10

У поданому ОСОБА_9 до суду першої інстанції запереченні на позовну заяву (т.1, а.с.24) він визнає факт існування огорожі позивачів та її демонтажу. Відповідач зазначає, що ОСОБА_4 дійсно зняла сітку та витягла із землі стовпці в тій частині, яка на її думку була поза межами земельної ділянки ОСОБА_10

Згідно з висновком від 19 січня 2017 року (т.1, а.с.50-77) і додатку до

нього від 27 вересня 2018 року (т.2, а.с.64-81) Приватного підприємства «Ізяслав-експерт», яке на підставі сертифіката №496/16 від 02 липня 2016 року є суб'єктом оціночної діяльності, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачам демонтажем огорожі, становить 5050 грн.

Надані позивачами докази узгоджуються між собою, є послідовними.

Водночас доказів, які б спростовували факт належності огорожі позивачам, протиправність їхньої поведінки відповідачі не надали, у тому числі і на підтвердження доводів апеляційних скарг.

А тому, доводи апеляційних скарг ОСОБА_9, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 про недоведеність факту належності позивачам огорожі, демонтажу ними цієї огорожі не заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що оцінку вартості збитків внаслідок демонтажу огорожі позивачів провів суб'єкт оціночної діяльності, який має дозвіл на оцінку об'єктів у матеріальній формі, отримав відповідне кваліфікаційне свідоцтво.

Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували встановлену вартість збитків. Правом заявити клопотання про призначення товарознавчої експертизи відповідачі не скористались.

Із додаткового висновку спеціаліста Приватного підприємства «Ізяслав-експерт» вбачається, що демонтована сітка має значні механічні пошкодження і її технічний стан непридатний.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє посилання відповідачів на неправильне визначення судом розміру заподіяної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_7 і ОСОБА_10

Безпідставними є твердження відповідачів в апеляційних скаргах про неналежну оцінку доказів судом.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наведені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи в частині правильності рішення суду про задоволення позову, заслуговують на увагу.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи апеляційних скарг ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 про безпідставне стягнення судом з них витрат пов'язаних із проведенням у справі земельно-технічної експертизи, залученням спеціаліста та експерта.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

На підставі п. 2 ч.1 ст. 133 ЦПК України до судових витрат належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, а доказуванню підлягає факт пошкодження і демонтування відповідачами огорожі позивачів та розмір завданої шкоди.

Як вбачається з висновку №07-107/17 від 14 лютого 2018 року, проведеної у справі за клопотанням позивачів земельно-технічної експертизи (т.1 а.с.113-187), експертом встановлено невідповідність розташування меж земельної ділянки позивачів її фактичному використанню та констатовано неможливість встановити причину на чиїй земельній ділянці був розташований зруйнований паркан, оскільки земельна ділянка, що знаходиться у користуванні ОСОБА_4 не приватизована і не сформована.

Зазначені у висновку експерта відомості не стосуються предмета доказування, не підтверджують обставин, що мають значення для справи, а тому з урахуванням їх аналізу на предмет належності та достовірності, на підставі ч. 4 ст. 77 ЦПК України підлягали відхиленню судом.

В силу ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

На зазначені вимоги процесуального закону суд першої інстанції уваги не звернув, і хоча не поклав ці відомості в основу ухваленого рішення, проте зробив на них посилання у мотивувальній частині.

Це призвело до помилкового висновку суду про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивачів 6000 грн витрат за проведення земельно-технічної експертизи, 1000 грн витрат на оплату роботи спеціаліста з проведення винесення в натурі меж земельної ділянки і 446 грн витрат, пов'язаних з явкою експерта до суду, всього 7446 грн.

Судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке не призвело до неправильного вирішення питання розподілу судових витрат.

Тому, рішення суду підлягає зміні в частині вирішення питання про судові витрати. Розмір, стягнутих з відповідачів на користь позивачів судових витрат, підлягає зменшенню з ОСОБА_6 і ОСОБА_9 до 1686 грн 67 коп з кожного і з ОСОБА_4 до 1366 грн 67 коп.

В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скаргиОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2018 року в частині вирішення питання про судові витрати змінити і зменшити стягнуту на користь ОСОБА_7, ОСОБА_10 суму судових витрат з ОСОБА_6 і ОСОБА_9 до 1686 грн 67 коп (одна тисяча шістсот вісімдесят шість грн 67 коп) з кожного та з ОСОБА_4 до 1366 грн 67 коп (одна тисяча триста шістдесят шість грн 67 коп).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 березня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай