Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 344/10083/17

провадження № 61-29586св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В.М., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

суб'єкт оскарження - державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області,

заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2017 року у складі судді Татарінової О. А. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Матківського Р. Й., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, посилаючись на те, що державний виконавець Гундяк Т. Д., на порушення вимог статі 38 Закону України «Про виконавче провадження», не виніс постанову про повернення виконавчого документа до суду та не зняв арешт, накладений на майно боржника відповідно до частини першої статті 40 цього Закону.

Зазначав, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2016 року у цивільній справі № 344/6114/15-ц задоволено позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до нього (ОСОБА_3) та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах Генеральних кредитних угод та звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнуто з нього заборгованість у розмірі 378 098,35 дол. США та звернуто стягнення на нежитлові підвальні приміщення.

На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист № 344/6114/2015 та відкрито виконавче провадження № 51953767, яке перебуває у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області у державного виконавця Гундяка Т. Д.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2017 року поновлено ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2016 року та відкрито апеляційне провадження.

12 липня 2017 року до відділу примусового виконання він (ОСОБА_3) подав заяву, у якій на підставі статті 38, частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» просив винести постанову про повернення виконавчого документа до суду, зняти арешти на майно та скасувати інші, вжиті в межах виконавчого провадження, заходи.

Однак державний виконавець не виніс постанову про повернення виконавчого документа до суду, не зняв арешт, накладений на його майно, у зв'язку з чим він позбавлений права вільно користуватися та розпоряджатися ним.

Посилаючись на наведене, просив визнати бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Т. Д. неправомірною, зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Т. Д. винести постанову про повернення до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області виконавчого документа № 344/6114/2015, виданого 25 липня 2016 року (у виконавчому провадженні № 51953767), зняти арешти, накладені на його (ОСОБА_3) мано (кошти) та скасувати інші вжиті заходи щодо виконання рішення у рамках виконавчого провадження № 51953767.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2017 року скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Визнано бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Т.Я. неправомірною та зобов'язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Т. Я. повернути до Івано-Франківського міського суду виконавчий документ № 344/6114/2015, виданий 25 липня 2016 року (у виконавчому провадженні № 51953767), зняти арешти на майно (кошти) ОСОБА_3 та скасувати інші вжиті заходи щодо виконання рішення у рамках виконавчого провадження № 51953767.

Суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку із поновленням строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий лист, державний виконавець зобов'язаний був винести постанову про повернення виконавчого листа та зняти накладений на майно та кошти ОСОБА_3 арешт.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив судове рішення без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Надходження справи до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 344/10083/17 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про те, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та слід поновити права боржника.

Невчинення державним виконавцем дій щодо зняття арешту з майна боржника жодним чином не порушило його права та інтереси, так як покладений на нього рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2016 року обов'язок не зник, а стягувач не звертався з письмовою заявою про повернення виконавчого документа.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 травня 2016 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 378 098,35 дол. США.

Звернуто стягнення на заставне майно, а саме: нежитлові підвальні приміщення, загальною площею 45,3 кв. м, що знаходяться на АДРЕСА_1, належне ОСОБА_5, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок погашення заборгованості.

На підставі цього судового рішення 25 липня 2016 року видано виконавчий лист № 344/6114/2015.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2017 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2016 року та поновлено їй строк на його оскарження.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції. Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не повністю відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_3 до відділу примусового виконання 12 липня 2017 року) виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду.

Про повернення виконавчого документа виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_3 до відділу примусового виконання 12 липня 2017 року) у разі повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином повернення виконавчого документа до суду здійснюється державним виконавцем за наявності факту відкриття апеляційного провадження, а зняття арешту з майна є прямим процесуальним наслідком повернення виконавчого документа до суду. Зазначені дії не залежать від волевиявлення сторін виконавчого провадження.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) встановивши, що державний виконавець не вчинив дії, передбачені статтею 38 Закону України та частиною першою статті 40 «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_3 до відділу примусового виконання 12 липня 2017 року), зокрема, не виніс постанову про повернення виконавчого документа, не зняв арешт, накладений на майно (кошти) боржника, не виключив відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та не скасував інші вжиті державним виконавцем заходи щодо виконання рішення, обґрунтовано визнав його бездіяльність неправомірною.

Доводи касаційної скарги з приводу того, що невчинення державним виконавцем дій щодо повернення виконавчого документа до суду та зняття арешту з майна боржника не порушило його права та інтереси, так як покладений на нього рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2016 року обов'язок не зник, колегія суддів відхиляє, оскільки норми статті 38 та частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_3 до відділу примусового виконання 12 липня 2017 року) не надають державному виконавцю свободу розсуду на вчинення чи відмову у вчиненні виконавчих дій, а створюють для останнього обов'язок їх вчинити, оскільки носять прямий, імперативний характер.

Повернення виконавчого документа до суду, який його видав, є прямим процесуальним наслідком за фактом поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, і не залежить від результату розгляду апеляційної скарги, а зняття арешту з майна є прямим процесуальним наслідком повернення виконавчого документа до суду.

Таким чином, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без змін ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2017 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року в частині вирішення вимог про визнання неправомірною бездіяльністі державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Т. Д., оскільки судові рішення в цій частині є законними та обґрунтованими.

Між тим, колегія суддів не може погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про зобов'язання державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого документа, зняття арешту та скасування інших вжитих заходів щодо виконання рішення у рамках виконавчого провадження № 51953767.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення судових рішень судами попередніх інстанцій), у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому, суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Зобов'язуючи державного виконавця повернути виконавчий документ, зняти арешт та скасувати інші вжиті заходи щодо виконання рішення у рамках виконавчого провадження № 51953767, суди попередніх інстанцій фактично перебрали на себе повноваження інших державних органів (зокрема, повноваження державного виконавця), які передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій в частині зобов'язання державного виконавця вчинити певні дії у рамках виконавчого провадження № 51953767 та ухвалення в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_8

Керуючись статтями 400, 401, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_3 про зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка ТарасаДмитровича вчинити певні дії скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка ТарасаДмитровича вчинити певні дії відмовити.

У решті ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило