ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13334/18

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/467/19

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючого-судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів, -

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 23 січня 2019 року.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_4, яка 02 січня 2018 року змінила прізвище на «ОСОБА_2», звернулась з позовом до ОСОБА_3, у якому просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на їх спільну дитину у розмірі 1000 грн, яка підлягає індексації щомісячно, до 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивувала тим, що з часу винесення Деснянським районним судом м. Чернігова у лютому 2018 року рішення про стягнення аліментів матеріальні потреби дитини постійно збільшуються, а визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі є недостатнім для належного матеріального забезпечення сина.

Рішенням від 23 січня 2019 року Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі, змінивши спосіб стягнення аліментів з 1000 грн щомісяця на 1/3 частину доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ненадання позивачем належних доказів про зміну матеріального та сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, що б стало підставою у відповідності до ст. 192 СК України для зміни розміру аліментів.

Позивач зазначає, що з часу визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі 1000 грн збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років (2027 грн), тобто на сьогоднішній день визначений судом розмір аліментів становить менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказує, що саме для посилення захисту права дитини на належне матеріальне утримання та забезпечення її гармонійного фізіологічного та духовного розвитку вона звернулась з даним позовом до суду, і її вимоги узгоджуються з положеннями ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини та ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства».

Звертає також увагу, що відповідач, крім їхнього спільного сина, інших утриманців не має, отже повністю спроможний сплачувати аліменти у визначеному у позові розмірі.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану її та платника аліментів, погіршення або поліпшення стану здоров'я, які б могли бути підставою для необхідності зміни раніше визначеного судовим рішенням розміру аліментів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються батьками неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого Чернігівським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Чернігівській області, 02 січня 2018 року ОСОБА_4 змінила прізвище та після державної реєстрації такої зміни отримала прізвище «ОСОБА_2» (а.с. 35).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2018 року зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 28 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-7).

Нарахування та утримання із заробітку відповідача аліментів підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем у ВП № 55868624 (а.с. 9).

Звернувшись до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, ОСОБА_4 зазначила підставою для цього постійне зростання витрат на утримання сина, оскільки останній відвідує гуртки та спортивні секції, а також значне збільшення витрат на харчування дитини у школі. Також послалась на те, що визначений судом розмір аліментів є меншим, ніж встановлений ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, в повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються зі ОСОБА_3 на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини до 1/3 частини його доходу.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, як цього вимагають положення ст. 192 СК України, з часу визначення розміру аліментів судом, яке відбулось у лютому 2018 року, зміни у матеріальному або сімейному стані сторін, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, які повинні враховуватись судом при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів. Указані зміни мають реально відбуватись і підлягають доказуванню, оскільки є визначальними для зміни (збільшення) розміру аліментів.

Натомість подана ОСОБА_4 позовна заява містить лише посилання на зростання витрат на утримання дитини і у зв'язку із цим недостатній розмір аліментів. До неї не надано жодних доказів, які б дозволили суду зробити висновок про відвідування дитиною гуртків, розмір оплати за це або дорожчання витрат на харчування у навчальному закладі.

Як вбачається з розрахунку державного виконавця, у період з 28 листопада 2017 року по 31 грудня 2018 року з доходу ОСОБА_3 у відповідні місяці утримувались та ним самим частково перераховувались аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, проте станом на грудень 2018 року існувала заборгованість по їх сплаті у розмірі 2917 грн.

Фактично доводи позову, як і доводи апеляційної скарги, зводяться до того, що визначений рішенням суду розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1000 грн на даний час є менший, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який з 01 січня 2019 року становить 2027 грн. Заявниця вказує, що зміна способу стягнення аліментів (із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу) забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації, що буде сприяти кращому захисту інтересів дитини. Разом з тим, у резолютивній частині рішенні Деснянського районного суду м. Чернігова від 5 лютого 2018 року чітко визначено, що сума аліментів у розмірі 1000 грн підлягає щомісячній індексації відповідно до закону. Наданий державним виконавцем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів не дозволяє зробити висновок про те, чи індексувалась щомісячно визначена судом сума. Натомість індексування суми аліментів забезпечить її сталість порівняно з інфляційними процесами відносно грошової одиниці.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, отже доводи скаржника про необхідність зміни розміру аліментів через те, що визначений судом розмір є менший, ніж встановлений законодавством мінімальний розмір аліментів, ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм, що регулюють спірні відносини.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_3 не має інших утриманців, а отже має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі, апеляційним судом до уваги не береться, оскільки вказана обставина вже враховувалась судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 28 березня 2019 року.

Головуючий: Судді: