Ухвала

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 243/3176/19

провадження № 61-18849ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль марки «Toyota Corolla», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . 29 січня 2019 року ОСОБА_2 поставила свій автомобіль на територію автостоянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для зберігання строком на п`ять діб. Факт перебування автомобіля на автостоянці підтверджений фіскальним чеком з написом «Автостоянка» № 2648 від 29 січня 2019 року, виданого ОСОБА_2 охоронцем зазначеної автостоянки. Крім того, автостоянка огороджена парканом, на її території знаходиться навіс із надписом «Автостоянка» та споруда з написом «Охорона». Земельна ділянка, на якій знаходиться автостоянка, перебуває в оренді у ОСОБА_1 згідно договору оренди № 1-11/18Сл-С, укладеного між власником зазначеної ділянки ТОВ «Слав-Сервіс» та ОСОБА_1 , за умовами якого орендодавець передає, а орендатор приймає у тимчасове користування цілісне майно, приміщення охорони та навісу, та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для організації цілодобової автостоянки та подальшої її експлуатації за прямим призначенням.

02 лютого 2019 року вищезазначений автомобіль був підпалений невстановленими особами, що підтверджується актом про пожежу від 02 лютого 2019 року. На підставі вказаної події Слов`янським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000243 від 02 лютого 2019 року про вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення за частиною другою статті 194 КК України. Вказувала, що внаслідок підпалу автомобіль було фактично знищено та відновленню не підлягає, вартість спричиненого матеріального збитку становить 333 226 грн.

Крім того ОСОБА_2 зазначала, що внаслідок знищення автомобіля їй було завдано моральної шкоди, розмір якої вона оцінює в 30 000 грн, оскільки був зруйнований звичний ритм її життя, знищення автомобіля позбавило її можливості вирішувати сімейні, побутові та робочі завдання. Внаслідок наведених подій, вона відчула значні нервові переживання та душевні страждання, була вимушена втрачати особистий та робочий час для вирішення питань, пов`язаних із захистом своїх прав, що порушило її звичний спосіб життя.

Посилаючись на викладені обставини просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь майнову шкоду в розмірі 333 226 грн, витрати за проведену експертизу в сумі 550 грн та моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 333 226 грн.ю моральну шкоду в розмірі 5 000 грн та витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 550 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову в даній справі є вимоги майнового характеру про стягнення майнової шкоди в розмірі 333 226 грн та моральної шкоди в сумі 30 000 грн, розмір яких станом на 01 січня 2019 року не перевищують п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 960 500 грн (1 921 * 500).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині оскаржуваної постанови про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик