Номер провадження: 22-ц/813/5512/19
Номер справи місцевого суду: 495/2713/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_2 , на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_2 , до державного реєстратора Дунай Христини Богданівни Державного підприємства «Агенція державної реєстрації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», служба у справа дітей Білгород-Дністровської міської ради, про оскарження рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем,-

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора Дунай Х.Б. Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Групп», служба у справах дітей Білгород - Дністровської міської ради Одеської області про оскарження рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем.

Також до суду було надано заяву про забезпечення позову, шляхом заборони ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Групп» відчужувати садовий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання судовим рішенням за результатами розгляду даного позову законної сили.

Вимоги заяви мотивовано тим, що предметом позову визначено вимоги про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, які були прийняті на підставі належних документів, поданих заявником.

В результаті прийняття оспорюваних рішень державним реєстратором в ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» виникло право власності на об`єкт іпотеки, що надає останньому безперешкодну можливість здійснювати його відчуження третім особам.

Відповідно до відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань основними видами діяльності ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» є фінансовий лізинг, інші види кредитування, інші види грошового представництва, надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення). Зважаючи на основний та додаткові види діяльності даного товариства можливо дійти висновку про існуючий намір обернути набуте в результаті спірних рішень реєстратора нерухомого майна у фінансовий актив (кошти), управлінням якого займається товариство.

Реалізація такої можливості під час розгляду справи в суді позову призведе до фактичного унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Крім того, на місці розташування об`єкта нещодавно з`явилися невідомі люди, які представлялися новими власниками даного нерухомого майна. Будь-яких документів з приводу такої заяви надавати відмовлялися.

Заява розглянута за відсутності сторін.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 квітня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити вимоги заяви у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, причини неявки до суду не повідомили.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 25.10.2019 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

В силу вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З виділених матеріалів цивільної справи вбачається, що 29 березня 2019 року ОСОБА_2 , як законний представник в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора Дунай Христини Богданівни Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за іпотекодержателем, скасувати запис про право власності № 30783666 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Одночасно від законного представника ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» відчужувати садовий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання рішенням суду законної сили, мотивуючи тим, що предметом позову визначено вимоги про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, які були прийняті на підставі належних документів, поданих заявником. Внаслідок прийняття оспорюваних рішень державним реєстратором в ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» виникло право власності на об`єкт іпотеки, що надає останньому безперешкодну можливість здійснювати його відчуження третім особам. Згідно відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань основними видами діяльності ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» є фінансовий лізинг, інші види кредитування, інші види грошового представництва, надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення). Зважаючи на основний та додаткові види діяльності даного товариства можливо діти висновку про існуючий намір обернути набуте в результаті спірних рішень реєстратора нерухомого майна у фінансовий актив (кошти), управлінням якого займається товариство. Реалізація такої можливості під час розгляду справи в суді позову призведе до фактичного унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. На місці розташування об`єкта нещодавно з`явилися невідомі люди, які представлялися новими господарками даного нерухомого майна. Будь-яких документів з приводу такої заяви надавати відмовлялися.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що це забезпечення позову є неспівмірним із заявленими вимогами, в заяві не обґрунтовано, чому саме невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, і які є підстави для таких припущень. Відсутність зазначених відомостей у заяві позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , як законного представника в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом безпідставно не враховано, що заборона особі, в інтересах якої вчинено незаконну реєстрацію права власності, вчиняти відчуження такого майна до набранням рішенням суду законної сили, є найоптимальнішим варіантом забезпечення позову і є співмірним із заявленими вимогами, не приймаються до уваги за таких підстав.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, викладених у п. 4 постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги (п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна від 03 червня 2016 року №5).

Одним з критеріїв обґрунтованості заяви про забезпечення позову є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення у майбутньому.

Аналізуючи зазначені норми права та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, з`ясовуючи обставини, викладені в позовні заяві, документи, додані до позовної заяви, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що у даному випадку забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами.

В матеріалах справи відсутні докази у підтвердженні того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №161269451 від 27 березня 2019 року судовий будинок та земельна ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (а. с. 24-26), проте ТОВ "Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» не є відповідачем у справі.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що у даному випадку законних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає.

В подальшому при розгляді справи позивач не позбавлений права повторно звернуться до суду з заявою про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови у забезпеченні позову.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення процесуального питання.

Тому, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції й постановлення нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 25 жовтня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко