Справа № 453/212/19 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2560/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2019 року в складі судді Яніва Н.М. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановила:

У січні 2019 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вимоги обґрунтовував тим, що 07.05.2010 року між АТ КБ «Приватбанком» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 19000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти. В свою чергу, відповідач не сплачує своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 06.12.2018 утворилась заборгованість у розмірі 30420,94 грн., яка складається з заборгованості за процентами - 18742 грн., заборгованості за пенею - 9754,13 грн., 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 1424,81 гривень штрафу (процентної складової).

Сторона позивача покликається на те, що з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «універсальна» та особистим підписом засвідчив, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім цього зазначає, що він ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Також, до матеріалів позовної заяви долучено довідку про умови використання кредитки «універсальна 55 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено процентну ставку у розмірі 2,5% (30%) на рік, вказано розміри комісій та штрафів. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов і Тарифів.

Сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови, банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, відтак між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким неоспорений, наданий банком розрахунок заборгованості також не спростований відповідачем належними та допустимими доказами по справі, відтак є законні підстави для стягнення з відповідача заборгованості.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 30420,94 грн., що складається з процентів, пені за прострочене зобов`язання, штрафу (фіксованої частини) та штрафу (процентної складової), а також судові витрати по справі.

Оскаржуваним рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з рішенням суду не погоджується, вважає незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі покликається на те, що відповідач з 2010 року є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», 07.05.2010 року відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої чітко вбачається інформація про персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація.

Умови і Правила надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті.

Вважає, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.

Підписуючи Анкету-Заяву 07.05.2010 року відповідач пройшов ідентифікацію в банку, а тому повторне заповнення будь-яких Анкет-Заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно процедури, яка затверджена наказами по банку.

Після відкриття карткового рахунку, в подальшому картка неодноразово перевипускалася, а відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активізації, користувався нею, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком.

Банківська виписка, яка має статус первинного документу, була надана суду першої інстанції, що свідчить про надання первісних бухгалтерських документів про видачу та сплату коштів, однак суд не надав їй оцінки.

Стверджує, що доведеним є факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів.

З матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу укладення з відповідачем договору кредиту, виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, що з нього випливають, доказів отримання відповідачем грошових коштів в зазначеній у позові сумі 19000 гривень в якості кредитних коштів, а також те, що заява - анкета від 17.05.2010 року містить волевиявлення відповідача на отримання саме зарплатної картки, не містить даних про отримання відповідачем кредитної карки, її виду, номеру та розміру кредитного ліміту, а Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем.

Крім цього, застосував до спірних правовідносин правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 25.03.2019 року справа № 198/787/16-ц та від 03.04.2019 року справа №221/5089/16-ц.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду.

Звертаючись з позовними вимогами позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої доводи обґрунтовував укладеним між банком та ОСОБА_1 кредитним договором від 07.05.2010 року № б/н, що підтверджується копію анкети - заяви від 07.05.2010 року, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягом з Умов та прав надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.05.2010 р. за період з 06.02.2013 р. - по 06.12.2018 р., виписку по картковому рахунку за період з 01.05.2010 р. по 14.03.2019 р., роздруківку фото клієнта з карткою.

Подаючи відзив на позовні вимоги ОСОБА_1 свої доводи зводив до того, що звернувся в банк для оформлення зарплатної картки та не висловлював жодного бажання щодо отримання іншої картки з встановленням кредитного ліміту.

При цьому, покликається на те, що сторони не погодили всіх істотних умов кредитного договору, які є обов`язковими для визнання договору укладеним, не узгоджено розміру кредитного ліміту, тому вважає, що позивач не надав жодного доказу укладення між банком та відповідачем кредитного договору, видачі кредитної картки, доказів на підтвердження розміру кредиту.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що 07.05.2010 року відповідач ОСОБА_1 заповнив та підписав анкету-заявку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, згідно з якою відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я зарплатну карту (а.с. 13).

ОСОБА_1 погодився, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Відповідач підтвердив, що зобов`язується дотримуватись вимог Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їхніми змінами на сайті Приват Банку.

Таким чином, відповідач зобов`язався здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки, передбачені вказаними умовами.

За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на п`ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовляється від договору, він продовжується на такий же термін.

Картка є власністю банку та видається у тимчосове користування. Підписання цього договору є прямим і безумовним згодою Клімєнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.2, 2.1.1.2.4 Умов).

Відтак, відповідач отримав кредит у сумі 19 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В свою чергу, позивач стверджує, що відповідач не належним чином виконував свої обов`язки, відтак згідно долученого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 07.05.2010 року станом на 06.12.2018 року відповідач ОСОБА_1 заборгував банку 30420,94 грн., з яких: 28496,13 грн. - заборгованість за кредитом; в тому числі - 18742,00 грн. - нараховані відсотки; 9754,13 грн. - пеня; 1924,81 грн. - заборгованість по судовим штрафам. (а.с. 10-12).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 і 2 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Питання недійсності кредитного договору відповідач не ставив, такого спору на розгляді в суді не було, у встановленому порядку такий не визнаний недійсним.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Поряд з цим, банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути заборгованість, яка складається з відсотків користування кредитними коштами, пені і штрафів (фіксованих та процентної складової).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 07 травня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Як вже зазначалось, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 у якій серед іншого, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тобто, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою ст 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Цим самим касаційний суд прийшов висновку про укладеність кредитного договору в силу вимог закону, та, як наслідок, врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Поряд з цим, аналіз представленого стороною позивача розрахунку заборгованості по даній справі свідчить про відсутність у такому суми заборгованості по фактично отриманих кредитних коштах, при цьому розмір заборгованості складається виключно із відсотків, пені та штрафів.

В свою чергу, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Наведене свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги, а відтак і позовних вимог.

Поряд з цим, враховуючи те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову фактично з підстав відсутності доказів укладення між сторонами кредитного договору № б/н від 07.05.2010 року, волевиявлення у відповідача ОСОБА_1 на укладення кредитного договору із зазначенням розміру кредитного ліміту та доказів укладення такого договору, зокрема видачі кредитної картки із зазначенням її номера та строку дії, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в сумі 30420,94 грн., з яких 18742,00 грн. - заборгованість за нараховані відсотки, 9754,13 грн. - пеня; 1924,81 грн. - заборгованість по судовим штрафам, при цьому колегія суддів враховує наявності договірних відносин між сторонами, як банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 30420 грн. 94 коп., з яких 18742 грн. 00 коп. заборгованість за нараховані відсотки, 9754 грн. 13 коп. пеня, 1924 грн. 81 коп. заборгованість по судовим штрафам - відмовити за недоведеністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 жовтня 2019 року

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк