Справа № 526/1687/19
Провадження № 2/526/649/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судових засідань Павленко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Гадяч цивільну справу № 526/1687/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Лютенської сільської ради Гадяцького району, третя особа приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Антонова Тетяна Василівна про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

06 серпня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Лютенської сільської ради Гадяцького району, третя особа: приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Антонова Тетяна Василівна про визнання права власності на спадкове майно.

09 серпня2019 року ухвалою Гадяцького районного суду провадження у даній справі відкрито.

11 жовтня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні.

В судове засідання позивачі та третя особа подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи.

Відповідач Лютенська сільська рада повідомлена про розгляд справи належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи.

Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, з`ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши матеріали справи та наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лютенька Гадяцького району, згідно свідоцтва про народження її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , шлюб між якими зареєстровано 12 травня 1968 року.

З виписки з погосподарської книги Лютенської сільської ради за 1964-1966 роки вбачається, що будинок по АДРЕСА_1 збудований у 1964 році, головою двору був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Членами двору були ОСОБА_6 дружина, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 син, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1966 році.

У 60 роки питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-П.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і не стосувалась домоволодінь, розташованих у сільській місцевості.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Вказані вище правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Факт набуття права власності був пов`язаний з моментом побудови.

Таким чином, з моменту побудови громадянином у 1966 році житлового будинку цей громадянин набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 86 Цивільного кодексу Української РСР він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що спірне домоволодіння є об`єктом спадщини, так як спадкодавці набули на нього право власності на підставі діючих на час його побудови нормативних актів.

Згідно довідок Лютенської сільської ради на день смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за даною адресою були зареєстровані ОСОБА_4 син, ОСОБА_2 невістка, ОСОБА_7 внучка.

Спадкодавець позивачів ОСОБА_4 , враховуючи дату відкриття спадщини після померлих батьків прийняв спадщину за нормами ЦК України у редакції 1963 року. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Оскільки спадкодавці заповіту на випадок смерті не складали, то відповідно до вимог Цивільного кодексу УРСР, спадкування відбувається за законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу УРСР визначалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, що і відбулося у даному випадку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Лютенька АДРЕСА_2 ОСОБА_4 помер.

Відповідно довідки Лютенської сільської ради на дату смерті ОСОБА_4 був зареєстрований по АДРЕСА_2 разом з дружиною ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 - дочка ОСОБА_4 , яка змінила прізвище 30.10.1988 ІНФОРМАЦІЯ_4 . у зв`язку з укладенням шлюбу, прийняла спадщину своєчасно за нормами діючого ЦК України, так як в шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 2 серпня 2019 року, тому вважається такою, що прийняла спадщину спадкоємцем.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто позивачі мають право звернутись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок. Частиною 3 вказаної статті встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_2 на час смерті спадкодавця проживала разом з ним і в установленому законом порядку відмовилась від прийняття спадщини.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Антонової Т.В. після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 , із заявою про відмову від спадщини звернулася ОСОБА_2 .

Згідно виписки з погосподарської книги Лютенської сільської ради станом на 01 липня 1990 р. членами колгоспного двору по АДРЕСА_2 були ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст.123 ЦК УРСР 1963 року передбачалося, що розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином встановлено, що розмір частки членів вказаного колгоспного двору становить за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 1 / 2 частині за кожним, а отже ОСОБА_2 є співвласником 1 / 2 частини даного домоволодіння, яке належить їй за законом.

Земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_2 не приватизована.

З постанови приватного нотаріуса Антонової Т.В. вбачається, що 02 серпня 2019 року до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_1 з питанням оформлення спадкових прав на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , однак позивачу відмовлено в оформленні спадщини після смерті ОСОБА_4 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння.

Відповідно даних технічного паспорту домоволодіння по АДРЕСА_2 складається з: житлового будинку позначеного на технічному паспорт літерою «А-1,а», літньої кухні під літерою «Б», літньої кухні під літерою «В,в», сараю під літерою «Г», вбиральні під літерою «Д», сараю з погребом під літерою «Е», сараю під літерою «Ж», огорожі під № 1, воріт під № НОМЕР_1 , хвіртки під № 3, воріт під № АДРЕСА_3 , колодязя під АДРЕСА_4 . Вартість домоволодіння по АДРЕСА_5 грн.

Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В даному випадку відмова нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця і є тим винятковим випадком, який змусив позивача звертатися до суду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV (зі змінами), встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, так як судом встановлено, що спадкодавець за життя набув права власності на домоволодіння в установленому на той час законом порядку, а також здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем на майно після смерті батька, а ОСОБА_2 є співвласником 1 / 2 частини даного домоволодіння, яке належить їй за законом.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 321, 328, п.11 ч.1 ст. 346, 386. 392, 1216-1218, 1223, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

- позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Лютенської сільської ради Гадяцького району, третя особа: приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Антонова Тетяна Василівна про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно після померлого батька ОСОБА_4 , що складається з 1 / 2 частини житлового будинку, позначеного на технічному паспорті літерою «А-1,а», літня кухня під літерою «Б», літня кухня під літерою «В,в», сарай під літерою «Г», вбиральня під літерою «Д», сарай з погребом під літерою «Е», сарай під літерою «Ж», огорожа під № 1, ворота під № 2, хвіртка під № 3, ворота під № 4, колодязь під № НОМЕР_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на майно, що складається з 1 / 2 частини житлового будинку, позначеного на технічному паспорті літерою «А-1,а», літня кухня під літерою «Б», літня кухня під літерою «В,в», сарай під літерою «Г», вбиральня під літерою «Д», сарай з погребом під літерою «Е», сарай під літерою «Ж», огорожа під № 1, ворота під № 2, хвіртка під № 3, ворота під № 4, колодязь під № НОМЕР_2 , яке належить її фактично, але на яку відсутні право установчі документи, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання с.Лютенька Гадяцького району, реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_4 .

Відповідач Лютенська сільська рада Гадяцького району, місце знаходження: с.Лютенька Гадяцького району, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 21051160.

Третя особа - приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Антонова Тетяна Василівна, місце знаходження: провул. Лохвицький, 3б м. Гадяч.

Головуюча: Л. В. Максименко