Єдиний унікальний номер судової справи 479/1411/18
Номер провадження 22-ц/812/1471/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

28 жовтня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Вялової І.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалено Кривоозерським районним судом Миколаївської області 03 липня 2019 року, під головуванням судді Репушевської О.В. приміщені цього ж суду о 16 год. 31 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про скасування наказу, стягнення недоотриманої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про скасування наказу, стягнення недоотриманої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно наказу №36 від 05 серпня 1996 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до Кривоозерського професійного аграрного ліцею на посаду викладача спецдисциплін, на якій працює до цього часу.

В період роботи вона отримувала заробітну плату із надбавкою за престижність педагогічної праці на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року за №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від підпорядкування». Вказана надбавка була встановлена у фіксованому розмірі 20% від посадового окладу.

Наказом за №146-к директора Кривоозерського професійного аграрного ліцею від 18 вересня 2018 року «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам за престижність праці 2018-2019 н.р.» працівникам ліцею, які фінансуються з обласного бюджету, у тому числі позивачу, з 01 вересня 2018 року встановлено надбавку за престижність праці в розмірі 5% від посадового окладу.

Зазначений наказ позивач вважає незаконним, оскільки всупереч положенням чинного законодавства та умов колективного договору адміністрацією навчального закладу не проводилось жодних переговорів, консультацій чи обговорень з приводу зменшення нарахування та виплати надбавки за престижність праці з профспілковою організацією ліцею.

Також адміністрація навчального закладу не повідомляла позивача у встановленому законом порядку в передбачений законом строк про зміни щодо зменшення розміру вказаної надбавки.

До того ж позивач вважає, що відповідно до п.6.3.20 Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки України та Центральним комітетом Профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки надбавка в розмірі 20% мала виплачуватись до 01 вересня 2018 року, а з 01 вересня 2018 року в розмірі від 20% до 30% включно.

Посилаючись на викладенні обставини, ОСОБА_1 просила скасувати наказ №146-к «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам за престижність праці 2018-2019 н.р.» від 18 вересня 2018 року, виданий директором Кривоозерського професійного аграрного ліцею ОСОБА_3 та стягнути з відповідача на її користь невиплачену за період з вересня 2018 року по грудень 2018 року (включно) надбавку за престижність педагогічної праці в розмірі 20%, що складає 3 732 грн. 76 грн.

Окрім того посилаючись на те, що у зв`язку із невиплатою позивачу в повному розмірі заробітної плати, яка необхідна для утримання її родини, вона зазнала душевних страждань, які також полягають у напружених стосунках з адміністрацією ліцею, необхідністю відволікатись від своїх особистих повсякденних та звичайних справ та нервувати, у зв`язку із захистом своїх прав у судовому порядку, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Представником відповідача надано до районного суду відзив, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому зазначав, що постановою Кабінету Міністрів України №23 від 11 січня 2018 року «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року №373» установлено надбавку в граничному розмірі 30 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати), але не менше 5 відсотків, педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування. У зв`язку із тим, що на 2018-2019 навчальний рік асигнування на оплату праці для ліцею уповноваженим органом освіти вищого рівня були скорочені, до відома усіх працівників ліцею, у тому числі профспілкових комітетів усіх первинних профспілкових організацій, що створені в ліцеї, була доведена відповідна інформація на робочій нараді 18 червня 2018 року, що підтверджується протоколом наради. З метою доведення до відома працівників ліцею, у тому числі членів профспілкових комітетів, було видано наказ від 20 червня 2018 року «Про повідомлення педагогічних працівників про зміни діючих умов праці», під яким позивач відмовилась поставити підпис, про що складено відповідний акт.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.43 Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Отже, право громадян на працю забезпечується державою.

Закон України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями) визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Статтею 57 Закону України «Про освіту» передбачені гарантії держави педагогічним, науково - педагогічним і іншим категоріям установ освіти, зокрема: виплата надбавок до заробітної плати.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.8, ст.13 Закону України «Про оплату праці», держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно - правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Аналогічні положення містяться в ст.13 Закону України «Про оплату праці», тобто оплата праці позивачів, що працюють в бюджетних установах, визначається Кабінетом Міністрів України та здійснюється на підставі, у тому числі, його актів.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

При цьому, як зазначено в ст.117 Конституції України, постанови Кабінету Міністрів України є обов`язковими до виконання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення надбавки за престижність праці педагогічним працівникам в розмірі 5% з 01 вересня 2018 року, відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року №373 зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України за №23 від 11 січня 2018 року «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року №373», оскільки директор навчального закладу діяв межах своїх повноважень та з дотриманням вимог законодавства України щодо видатків бюджетних асигнувань.

Так, відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів I-II рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України за №23 від 11 січня 2018 року «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року №373», в редакції, яка діяла на час винесення оспорюваного наказу, з метою підвищення престижності праці педагогічних працівників встановлено надбавку в граничному розмірі 30 відсотків

посадового окладу (ставки заробітної плати), але не менше 5 відсотків, педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування.

Визначено, що розмір надбавки встановлюється керівником закладу (установи) у межах фонду оплати праці. Надбавка встановлюється на весь обсяг навчального навантаження, що виконується працівником.

Згідно п.6.1.16 колективного договору між адміністрацією Кривоозерського професійного аграрного ліцею і профспілковим комітетом на 2018-2023 рр, адміністрація ліцею зобов`язується забезпечити встановлення надбавок педагогічним працівникам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» в максимальному розмірі, який можна встановити виходячи з наявного фонду оплати праці (том 1 а.с.22 зворот).

З матеріалів справи вбачається, що з 09 серпня 1996 року ОСОБА_1 працює в Кривоозерському професійному аграрному ліцеї викладачем спецдисциплін (том 1 а.с.11).

Згідно штатного розпису Кривоозерського професійного аграрного ліцею на 31 травня 2018 року Департаментом освіти і науки Миколаївської обласної державної адміністрації затверджено місячний фонд заробітної плати педагогічним працівникам в розмірі 432 187 грн. 39 коп. із встановленням надбавки за престижність праці в розмірі 20% від посадового окладу (том 1 а.с.36-37).

20 червня 2018 року директором Кривоозерського професійного аграрного ліцею видано наказ №124-о «Про повідомлення педагогічних працівників ліцею про зміну діючих умов праці», яким, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №88 та №89 від 25 березня 2014 року, повідомлено педагогічних працівників ліцею про зміну діючих умов оплати праці з 01 вересня 2018 року, а саме: надбавки за престижність в бік зменшення на зборах трудового колективу 20 червня 2018 року. Розмір надбавки встановлювати у межах фонду оплати праці (том 1 а.с.15).

Відповідно до акту від 20 червня 2018 року ОСОБА_1 при ознайомлені із наказом №124-о відмовилась від підпису під ним (том 1 а.с.68).

Згідно штатного розпису Кривоозерського професійного аграрного ліцею на 01 жовтня 2018 року Департаментом освіти і науки Миколаївської обласної державної адміністрації затверджено місячний фонд заробітної плати педагогічним працівникам в розмірі 358 096 грн. 27 коп. із встановленням надбавки за престижність праці в розмірі 5% від посадового окладу (том 1 а.с.64).

Наказом №146-к Кривоозерського професійного аграрного ліцею від 18 вересня 2018 року «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам за престижність праці у 2018-2019 н.р.» встановлено надбавку за престижність праці педагогічним працівникам, які фінансуються з обласного бюджету з 01 вересня 2018 року в розмірі 5% від посадового окладу (том 1 а.с.12-14).

Відповідно акту №МК 2372/433/АВ від 05 грудня 2018 року та акту №МК 118/435/АВ від 15 січня 2019 року, складених інспекторами праці Управління Держпраці у Миколаївській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за результатами проведених, за ініціативою працівників, інспекційних відвідувань з метою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю в Кривоозерського професійному аграрному ліцеї, встановлено, що в ході інспекційних відвідувань інспекторами праці було вивчено на відповідність вимогам законодавства про працю наказів директора ліцею №124-о від 20 червня 2018 року та №146-к від 18 вересня 2018 року щодо зміни умов праці педагогічних працівників ліцею в бік погіршення, яка полягала у зменшенні надбавки за престижність праці з 20% до 5% від їх посадового окладу (розділи ІІ актів). Згідно даних розділів ІІІ актів №МК 2372/433/АВ від 05 грудня 2018 року, №МК 118/435/АВ від 15 січня 2019 року порушень законодавства про працю щодо підстав та порядку зміни умов праці педагогічних працівників ліцею за результатами інспекційних відвідувань не виявлено (том 1 а.с.69-85, 86-102).

Актом №15-14-11/2 ревізії фінансово-господарської діяльності Кривоозерського професійного аграрного ліцею за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2018 року, складеним 18 лютого 2019 року, Управління південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області встановлено, що зменшення розміру надбавки за престижність праці проведено з дотриманням чинного законодавства (том 1 а.с.151-153).

Також слід заначити, що про зміни умов оплати праці педагогічних працівників, внаслідок яких надбавка за престижність праці була зменшена до 5% посадового окладу, позивач була повідомлена у встановленому трудовим законодавством порядку після запровадження цих змін. А тому її твердження про те, що наказ відповідача про зменшення розміру надбавки виданий з порушенням ст.103 КЗпП України та ч.2 ст.29 Закону України «Про оплату праці» є безпідставними.

Не можна погодитись і з доводами позивача про те, що відповідач не дотримався вимог Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», п.3 ст.247 КЗпП України щодо погодження питання зменшення розміру надбавки з первинною профспілковою організацією, так як ці вимоги законодавства, як зазначалося вище, стосуються змін в оплаті праці працівників, які запроваджуються власником. В даному ж випадку такі зміни було запроваджено законодавством.

До того ж Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (Сук проти України, №10972/05 параграф 23 ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року).

Таким чином, надавши всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність порушеного права позивача, а відтак, правових підстав для задоволення її позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановши обставини справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Разом тим, інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням позивача як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким районний суд дав належну правову оцінку. До того ж, такі доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 29 жовтня 2019 року