ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року м. Київ

справа № 761/6446/18

провадження № 22-ц/824/3694/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

ІвановоїІ.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року у складі судді Волошина В.О., повний текст складений 04.12.2018 року,

встановив:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_5 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому просив суд: стягнути з останнього на свою користь 81 383,21 грн. страхового відшкодування та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 09 серпня 2017р. йому стало відомо, що належний йому на праві власності автомобіль НОМЕР_1, який був припаркований навпроти будинку № 2В по вул. Салютній в м. Києві, а також припаркований поруч автомобіль НОМЕР_2 зазнали пошкоджень від зіткнення з ними автомобіля «Mitsubishi Carisma» н.з. НОМЕР_5 (РеспублікаПольща), водій якого зник з місця пригоди. Відповідно до полісу АК/3066935, який було виявлено працівниками поліції на місці ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, які керують транспортним засобом «Mitsubishi Carisma» н.з. НОМЕР_5 була застрахована у відповідача. Працівниками патрульної поліції було складено схему місця ДТП, відібрані пояснення свідків, однак протокол про адміністративне правопорушення не складався, у зв'язку з тим, що водій автомобіля «Mitsubishi Carisma» н.з. НОМЕР_5 зник з місця ДТП та встановити його особу під час оформлення ДТП не виявилось можливим.

09 серпня 2017р. позивач повідомив ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про страховий випадок, після чого на замовлення відповідача, експертом було здійснено оцінку вартості розміру завданих збитків, внаслідок пошкодження його автомобіля. 27 грудня 2017р. позивач отримав від відповідача відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на положення ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо неотримання відповідачем постанови суду про визнання її страхувальника винним у даній ДТП та з посиланням на п.п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 вказаного Закону.

ОСОБА_5 вказує, що відповідач не виконав свої зобов'язання, оскільки ним були надані всі необхідні документи відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що дозволяло ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» прийняти рішення про виплату страхового відшкодування.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 81 383, 21 грн. та судовий збір у розмірі 1 166, 23 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що на момент прийняття страховиком рішення по справі, жодний документ не фіксував вини його страхувальника, а тому у страхової компанії були відсутні будь-які підстави для виплати страхового відшкодування. Більш того, в судовому процесі була встановлено, що на момент ДТП за кермом транспортного засобу знаходився ОСОБА_8 цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП не була застрахована.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що транспортний засіб може експлуатуватись будь-якою особою і відповідальність такої особи вважається застрахованою за умови наявності у особи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, страхового полісу на автомобіль та посвідчення водія. При цьому не потрібно кожен раз оформлювати новий страховий поліс при зміні особи, яка використовує транспортний засіб. Крім того зауважує, що своїми діями максимально сприяв страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08 серпня 2017р. о 23 год. 10 хв. по вул. Салютній, 2В в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Kia Magentis» д.н.з. НОМЕР_3, що належить позивачу на праві приватної власності, автомобіля НОМЕР_2, а також автомобіля «Mitsubishi Carisma» н.з. н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_8, який керуючи зазначеним автомобілем здійснив зіткнення з вказаними транспортними засобами, що стояли по напрямку руху, керованого ним автомобіля.

Факт настання дорожньо-транспортної пригоди зафіксований співробітниками Управління патрульної поліції в м. Києві, підтверджується письмовими поясненнями свідків, а також схемою місця ДТП.

Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, 09 серпня 2017р. по вул. Салютній, 2В в м. Києві інспектором УПП в м. Києві ОСОБА_9 було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу - автомобіля «Mitsubishi Carisma» н.з. НОМЕР_5.(а.с. 171т. 1).

Згідно відомостей, які містяться у запиті-відповіді щодо відомостей про транспортні засоби, які перетнули державний кордон, 25 травня 2017р. під час перетину державного кордону автомобілем «MitsubishiCarisma» н.з. НОМЕР_5, останнім керував ОСОБА_10

Відповідно до повідомлення УПП у м. Києві ДПП НП України від 21 серпня 2017р., розшуковими заходами було встановлено, що автомобілем «Mitsubishi Carisma» н.з. НОМЕР_5 на момент пригоди міг керувати громадянин ОСОБА_11. (а.с. 195 т. 1).

Згідно полісу АК/3066935, обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно - правова відповідальність володільця/користувача автомобіля «Mitsubishi Carisma» н.з. НОМЕР_5 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», (а.с. 16-17 т. 1).

09 серпня 2017р. позивач ОСОБА_5 звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку (а.с. 33-37 т. 1).

Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу «KiaMagentis» д.н.з. НОМЕР_4 від 21 серпня 2017р., який було виконано на замовлення відповідача, розмір завданих збитків становить 102 979, 01 грн. (а.с. 43-51 т.1).

У листі від 10 листопада 2017р. вих. № 8736-31 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»повідомила позивача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 32).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_5, суд виходив з того, що пошкодження автомобіля позивача мало місце з вини водія ОСОБА_8, який керував автомобілем «Mitsubishi Carisma» н.з. НОМЕР_5 та цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». При цьому, судом враховано розмір франшизи та ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну за полісом АК/3066935.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В своїй постанові №4 від 01 березня 2013 року Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що відсутність складу злочину або складу адміністративного правопорушення не означає відсутність вини для цивільно - правовоївідповідальності.

Статті 1166, 1187 ЦК України передбачають, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_8, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу «Kia Magentis» д.н.з. НОМЕР_4 від 21 серпня 2017р. № 18449, розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля, складає 102 979, 01 грн.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону N1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону N1961-IV (статей 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди.

Таким чином, судом встановлено, що з вини водіяОСОБА_8, цивільно-правова відповідальність якогояк володільця/користувача автомобіля «MitsubishiCarisma» н.з. WM6042Eперед іншими особами була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача, що підтверджується схемою дорожньо-транспортної пригоди та поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 164, 165-169 т. 1).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення із страховика ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивача ОСОБА_5 страхового відшкодуванняв розмірі 81 383, 21 грн.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відсутність постанови, якою ОСОБА_8 було визнано винним у скоєнні ДТП, не є правовою підставою для відмови у страховій виплаті, оскільки його вину у скоєнні ДТП було встановлено під час розгляду цивільного спору.

Доводи апелянта про те, що автомобіль «Mitsubishi Carisma» н.з. НОМЕР_5 знаходився на польських номерах, а отже не можна стверджувати про законність користування таким автомобілем, посилаючись на статтю 380 Митного Кодексу України, не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма закону, у редакції чинній на час виникнення спірних прававовідносин, дозволяла особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, цілком правомірно передавати його іншій особі.

Отже, як стаття 380 так і стаття 381 Митного Кодексу України передбачали можливість правомірної передачі транспортного засобу від особи, яка його завезла, іншій особі і відповідно керування таким транспортним засобом на території України іншою особою вважалось цілком правомірним.

Більш того, вказані статті Митного Кодексу України регулюють правовідносини, що виникають з питань митного контролю ввезення громадянами транспортних засобів на територію України, та за порушення яких передбачена окрема відповідальність у сфері порушення митних правил.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: