Справа № 487/2028/15-к
Провадження № 2/487/247/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Біцюка А.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (54058, АДРЕСА_1), яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 (м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 53/116, РНКОПП НОМЕР_1) та НАСК "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

Згідно ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 11.06.2018 року, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2016 року відносно ОСОБА_3 в частині цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в цій частині в порядку цивільного судочинства.

Прокурором в інтересах держави в особі Фінансового управління Миколаївської обласної державної адміністрації подано позовну заяву до ОСОБА_3 про стягнення з останнього на користь держави в особі Фінансового управління Миколаївської обласної державної адміністрації коштів, витрачених Миколаївською обласною лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_2 в сумі 523, 56 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.03.2019 року провадження у цій частині позовних вимог до відповідача закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Законним представником ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, його матірю ОСОБА_1 подано позовну заяву до ОСОБА_3 та НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, в якій, посилаючись на протиправність дій відповідача, вона просить суд:

1.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 збитки в розмірі 6 445, 00 грн. (шість тисяч чотириста сорок пять гривень 00 копійок).

2. Стягнути з відповідачів: ОСОБА_3 та страхової компанії НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 гривень (двадцять тисяч гривень 00 копійок).

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_4 дорожнього руху (далі- ПДР), під час керування автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номер НОМЕР_2, він здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, якому внаслідок дорожньо- транспортної пригоди (далі- ДТП) спричинено тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоровя. На проведення стоматологічного лікування сина витрачено 6 445, 00 грн. Крім матеріальних збитків, ОСОБА_2 завдано також і моральної шкоди. Також, автомобіль ОСОБА_3 був застрахований у страховій компанії НАСК «Оранта». Вказане і стало причиною для звернення до суду.

Провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача ОСОБА_3- адвоката ОСОБА_5 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній, посилаючись на відсутність причинно- наслідкового звязку між ДТП, що сталося у 2014 році та лікуванням ОСОБА_2 у 2015 році, грубе порушення ним ПДР, що і стало причиною наїзду на нього відповідачем, значно завищену суму моральної шкоди, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди та частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

Представник відповідача НАСК «Оранта» у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що позивач та його законний представник не повідомляли про випадок, що має ознаки страхової події та не писали відповідних заяв з відомостями, які необхідні страховій компанії для здійснення страхового відшкодування. Згідно ст. 261 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено стягнення із страховою компанії моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страховою виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Оскільки в позовній заяві, відповідачем за якою виступає НАСК «Оранта», вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди (шкоди, завданої здоровю) позивача відсутні, то вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, заявлені позивачем, є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

18.12.2014 року близько 17 години 00 хвилин в місті Миколаєві, в темний час доби водій, ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номер НОМЕР_2, завчасно був проінформований попереджуючим дорожнім знаком ПДР 1.33 «Діти», який застосовується для інформування водіїв про наближення до небезпечної ділянки, де можлива поява дітей, грубо порушив вимоги пункту 12.3 ПДР, допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внаслідок ДТП неповнолітньому пішоходу ОСОБА_2 спричинені тілесні ушкодження у вигляді численних саден обличчя, перелому верхньої щелепи по типу Ле-Форт-1, пошкодження 3-х зубів, які, згідно судово-медичної експертизи № 42 від 21.01.2015 року, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоровя.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2016 року ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_2, який діє через свого представника ОСОБА_1, моральну шкоду у сумі 5 000 гривень 00 копійок. Решту позовних вимог залишено без розгляду. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11.06.2018 року вказаний вирок в частині цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в цій частині в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт спричинення неповнолітньому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та вина відповідача у їх спричиненні доказуванню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 1186 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частинами 2 та 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до копії витягу із бази даних «Автомобіль» автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 69).

Пунктом 8 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі- Постанова від 01 березня 2013 року) судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом.

Як вбачається із вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2016 року, згідно висновку судово-медичної експертизи № 42 від 21.01.2015 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від дії тупих твердих предметів малолітньому пішоходу ОСОБА_2 спричинені тілесні ушкодження у вигляді численних саден обличчя, перелому верхньої щелепи по типу Ле-Форт-1, пошкодження 3-х зубів, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоровя.

Згідно заявленого позову матеріальні збитки, заподіяні потерпілому, складаються із вартості стоматологічного лікування на суму 285 гривень 00 копійок, що підтверджується копією квитанції № 21 від 27.03.2015 року (а.с. 55), вартості стоматологічного лікування на суму 6160 гривень 00 копійок, що підтверджується копією квитанції № 69 від 29.09.2015 року та копією акта виконаних робіт від 29.09.2015 року (а.с. 56- 57).

Оскільки вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2016 року, що набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме наїзд на пішохода ОСОБА_2, внаслідок якого потерпілому заподіяно вказані тілесні ушкодження, той факт, що лікування проводилось хронологічно пізніше ніж сталося ДТП, характер лікування (стоматологічне) відповідає характеру тілесних ушкоджень, спричинених відповідачем ОСОБА_2, то суд дійшов висновку, що між вказаними подіями є причинно- наслідковий зв'язок, а за такого, позовні вимоги в частині стягнення витрат на стоматологічне лікування у сумі 6 445, 00 грн. підлягають задоволенню, як такі, що знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі Постанова від 31 березня 1995 року) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Цивільно- правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована згідно з полісом № АС/7656785 від 13.01.2014 року (а.с. 71).

Згідно з пунктом 1.3. статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно з частиною першою пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 унаслідок ДТП, суд враховує, що статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

При цьому згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 157/353/16-ц (касаційне провадження 61 -5265св18), у постанові Верховного Суду від 05 березня 2018 року у справі № 687/1585/16-ц (касаційне провадження 61 -3469св18).

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вище зазначені норми, суд вважає, що відсутні підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача моральних збитків, оскільки в силу статті 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок страхової компанії підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Оскільки позивач не звертався до НАСК «Оранта» з вимогою про відшкодування витрат на лікування, страхова виплата не здійснювалась, то і моральна шкода з НАСК «Оранта» стягненню не підлягає.

За такого, суд дійшов висновку, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд враховує фізичний біль та страждання, яких зазнав ОСОБА_2, у зв'язку з ушкодженням його здоров'я, вік вказаної особи (12 років на момент вчинення злочину) характер і обсяг заподіяних йому душевних страждань (порушення звичного ритму життя, обмеження у спілкуванні з друзями та родичами, пережитий емоційний стрес, відірваність від навчального процесу та тренувань з карате, поведінку відповідача, суд вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 10 000 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, в розмірі 477, 83 грн. (заявлено вимогу на суму 26 445,00 грн., задоволено її на суму 16 445,00 грн., а за такого стягненню з відповідача на користь держави підлягає 477, 83 грн. судового збору (16 445,00: 26 445,00 х 768, 40 (мінімальна сума судового збору)).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, витрати на стоматологічне лікування в розмірі 6 445, 00 грн. (шість тисяч чотириста сорок пять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 477, 83 грн. (чотириста сімдесят сім гривень 83 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або до того ж суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22.03.2019 року.

Суддя А. В. Біцюк