Номер провадження 2/243/3426/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» жовтня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду №19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Слов`янської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 27 грудня 2018 року за місцем свого постійного проживання в АДРЕСА_1 померла його тітка, ОСОБА_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що за законом матиме право заповідала йому. Заповіт складений 10 березня 2017 року та посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу, Панченко А.В., інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 не було, тому він є єдиним спадкоємцем за заповітом.

Зазначає, що після смерті ОСОБА_3 він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області, ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , виніс Постанову від 16 липня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3

Просить суд визнати за ним, ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок «А» загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», погріб «В», сарай «Е», вбиральня «Г», водопровід № 1, ворота № 2, огорожа № 3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за Заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Поляцько О.Ю. до судового засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

29 жовтня 2019 року до суду надали Заяви, в яких просили суд розглянути справу без їх участі, та задовольнити позовні вимоги (а.с.76,77).

Представник відповідача Слов`янської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився.

25 жовтня 2019 року від міського Голови Ляха В.М. до суду надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу у відсутності представника Слов`янської міської ради Донецької області. Рішення просив ухвалити на розсуд суду у відповідності до вимог діючого законодавства України (а.с.56).

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 до Слов`янської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено Актом державного приймання будівлі № НОМЕР_1 , складеного 15 травня 1978 року, ОСОБА_6 за життя побудував житловий будинок АДРЕСА_1 , який комісією міськкомунгоспа м. Слов`янська було прийнято в експлуатацію та КП БТІ м. Слов`янська видано Технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 5, 7-13).

Таким чином, оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 побудований ОСОБА_6 до 05 серпня 1992 року та є об`єктом завершеного будівництва, оскільки будувався відповідно до дозвільних документів на виділеній для цих цілей земельній ділянці, він відповідає усім будівельним, санітарним, пожежним та іншим нормам, які застосовуються до будівель відповідного типу, що підтверджується технічним паспортом на будівлю, таким чином згідно зі ст. 331 ЦК України, то ОСОБА_6 набув на нього право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть та в судовому засіданні не оспорюється (а.с. 34).

Після смерті ОСОБА_6 спадщину, в тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 , прийняв його син - ОСОБА_7 , шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті, що підтверджується записом з Домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 (а. АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 ), тому фактично вступив в управління та володіння спадковим майном відразу після смерті спадкодавця, оскільки здійснював за догляд за житловим будинком, ніс всі витрати по його утриманню, сплачував комунальні послуги, оформив договори на отримання комунальних послуг на своє ім`я.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 № 1540-VI, (втрата чинності від 01.01.2004, підстава - 435-IV) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Однак за життя ОСОБА_7 не отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_6 .

В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 35).

Після його смерті відкрилася спадщина, у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_7 спадщину, в тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 , прийняла його дружина - ОСОБА_3 , шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті, що підтверджується записом з Домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 (а. АДРЕСА_2 . АДРЕСА_4 ), отже є такою, що прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України (спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину).

Також, ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 звернулася до нотаріуса з Заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріусом була відкрита спадкова справа 01 червня 2017 року (а.с. 42).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 10 березня 2017 року склала заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу, Панченко А.В., в якому зазначила, що все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що за законом матиме право заповідала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 37). Заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 60358889.

Зі Свідоцтва про смерть, виданого 28 грудня 2018 року Слов`янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 36).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_2 04 березня 2019 року звернувся до приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. з Заявою про прийняття спадщини за Заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 60).

Приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу, Панченко А.В. 04 березня 2019 року на підстави Заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини за Заповітом була заведена спадкова справа № 29/2019 та зареєстрована у спадковому реєстрі за № 63847645 (а.с. 58).

Згідно до п.3.1 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтва про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

ОСОБА_2 прийняв спадщину відповідно до ч. 1 статті 1270 ЦК України.

У склад спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 входить житловий будинок «А» загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», погріб «В», сарай «Е», вбиральня «Г», водопровід № 1, ворота № 2, огорожа № 3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні також встановлено, що після смерті ОСОБА_7 спадщину, в тому числі і спірний будинок, прийняла його дружина - ОСОБА_3 , яка звернулася до нотаріуса з Заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_7 , однак за життя не встигла отримати Свідоцтво про прийняття спадщини та оформити спадкові права та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Викладене було підставою для винесення нотаріусом Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії - видачі позивачу ОСОБА_2 Свідоцтва про право на спадщину за Заповітом на житловий будинок «А» загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», погріб «В», сарай «Е», вбиральня «Г», водопровід № 1, ворота № 2, огорожа № 3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.44).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця».

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена 04 березня 2019 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу, Панченко А.В. за заявою ОСОБА_2 (а.с.59-75).

Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на житловий будинок під АДРЕСА_1 , оскільки відсутній документ, який посвідчує право власності на ім`я спадкодавця на вказаний житловий будинок.

У зв`язку з цим, 18 липня 2019 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу, Панченко А.В., спадкоємцю ОСОБА_2 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує права власності на вищезазначений житловий будинок на ім`я спадкодавця (а.с.44).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав.

Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада.

Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ОСОБА_6 за життя отримав право на забудову житлового будинку відповідно договору від 25/ІІ-1955 року. Рішенням Слов`янської міської ради депутатів трудящих № 11561 від 18 лютого 1959 року за ОСОБА_6 була зареєстрована земельна ділянку для будівництва житлового будинку в розмірі 538 кв. м. за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується записом в технічному паспорті на будинок № 538 від 24.11.1977 року.

Згідно з довідкою Слов`янського бюро технічної інвентаризації № 172 відповідно рішення Слов`янської міської Ради трудящих ся від 21 лютого 1968 року номер будинку АДРЕСА_5 АДРЕСА_1 .

24 листопада 1977 року Слов`янським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на зазначене домоволодіння.

Державною комісією встановлено, що будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 Слов`янська розпочато на підставі договору від 25/ІІ-1955 року, будинок має площу 54,2 кв. м., житлову площу 36,7 кв. м., та постановлено, що житловий будинок прийнято до експлуатації.

Після завершення будівництва житловий будинок було прийнято до експлуатації, що підтверджується актом державного приймання споруди № 78 від 15.05.1978 року.

На теперішній час отримати правовстановлюючий документ на ОСОБА_6 неможливо у зв`язку з його смертю, так як відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті.

У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Згідно з п. 3.2 розділу 3 Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 127 від 24.05.2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

В довідці КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янська зазначено, що житловий будинок «А», літня кухня «Б», погріб «В», сарай «Е», побудовані до 05 серпня 1992 року, згідно Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не є самовільними та дозволу не потребують. Вбиральня «Г», водопровід № 1, ворота № 2, огорожа № 3 тимчасові споруди, згідно Постанови КМУ від 07.06.2017 р. № 406 не потребують отримання дозвільних документів та не підлягають прийняттю в експлуатацію.

Останній технічний паспорт на спірний будинок складено 06 серпня 2019 року.

Отже, будинок та господарські будівлі та споруди побудовані до 1978 року, проте через смерть власника неможливо зареєструвати право власності за ним, таким чином, у позивача немає іншої можливості реалізувати своє право, окрім як звернення з дійсним позовом до суду.

ОСОБА_6 , побудував будинок з господарськими будівлями та спорудами до 05 серпня 1992 року. Цей будинок є об`єктом завершеного будівництва, будувався відповідно до дозвільних документів на виділеній для цих цілей земельній ділянці, він відповідає усім будівельним, санітарним, пожежним та іншим нормам, які застосовуються до будівель відповідного типу, що підтверджується технічним паспортом на будівлю, таким чином згідно зі ст. 331 ЦК України він набув на нього право власності.

Законність володіння, користування і розпорядження житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ніким і ніколи не заперечувались.

Відповідно до змісту ст. ст. 1216, 1218 ЦК України до спадкоємців переходять всі права, які належали спадкодавцю.

ОСОБА_7 отримав у спадщину спірний будинок після смерті свого батька ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 , однак не оформили право власності на нього.

Таким чином, позивачем ОСОБА_2 правомірно набуто право на спадщину за Заповітом , відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України після смерті ОСОБА_3 , в склад якої ввійшло і право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Однак через відмову нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації за померлими на житловий будинок та він не маю можливості оформити право власності на своє ім`я.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: житловий будинок «А» загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», погріб «В», сарай «Е», вбиральня «Г», водопровід № 1, ворота № 2, огорожа № 3 (а.с. 14-19).

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак його право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України.

Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 25, 328, 1216, 1222, 1225, 1268, 1296, 1297 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок «А» загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», погріб «В», сарай «Е», вбиральня «Г», водопровід № 1, ворота № 2, огорожа № 3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за Заповітом після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова.