Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 705/6116/16-ц

провадження № 61-32908св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Бондаренка С. І., Храпка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про визнання іпотеки припиненою та зобов`язання вчинити дії (зняття заборони відчуження).

Позов обґрунтований тим, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2015 року (справа № 705/5181/14-ц) позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2007 року № 354411/7955/0099-7 задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2007 року № 354411/7955/0099-7, станом на дату подання позову в сумі 48 795,51 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 25 липня 2014 року становить 573 783,78 грн.

25 березня 2015 року Уманським міським відділом державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управлінням юстиції у Черкаській області (далі - Уманський МВ ДВС Уманського МУЮ) відкрито виконавче провадження № 46981320 про примусове стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 48 795,51 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на момент стягнення становило 573 783,72 грн.

18 січня 2016 року постановою державного виконавця Уманського МВ ДВС Уманського МУЮ Гребенюк Л. В. на підставі квитанцій про сплату боргу виконавче провадження закінчено в зв`язку із сплатою боргу в повному обсязі (повним виконанням), припинено чинність арешту майна та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду.

Таким чином, позивач вважає, що зобов`язання за кредитним договором від 05 березня 2007 року № 354411/7955/0099-7 виконано ним повністю, а відповідно припинено правовідносини сторін кредитного договору.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати припиненими правовідносини по кредитному договору від 05 березня 2007 року № 354411/7955/0099-7, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 ; визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 05 березня 2007 року № 354411/7955/0099-7/і, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ; скасувати заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4595832 зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; скасувати реєстраційний номер обтяження 4595953 в Державному реєстрі іпотек; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року позов задоволено; визнано припиненими правовідносини по кредитному договору від 05 березня 2007 року № 354411/7955/0099-7, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ; визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки від 05 березня 2007 року № 354411/7955/0099-7/і, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ; скасовано заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4595832 зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; скасовано реєстраційний номер обтяження 4595832 в Державному реєстрі іпотек; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Встановивши, що ОСОБА_1 виконав рішення суду та повернув банку заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку про припинення іпотеки у зв`язку з повним виконанням боржником основного зобов`язання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено; рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносини сторін кредитного договору та не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ),

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 10 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі; матеріали справи № 705/6116/16-ц витребувано з міськрайонного суду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року справу № 705/6116/16-ц та матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 05 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 354411/7955/0099-7, згідно умов якого банк надає останньому кредит у сумі 70 000,00 доларів США на споживчі цілі строком до 04 березня 2027 року включно та процентною ставкою за користування кредитними коштами, яка складає 13,25 % річних.

Також з метою належного виконання зобов`язання 06 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 354411/7955/0099-7/і,згідно якого забезпечується вимога, що випливає з кредитного договору від 05 березня 2007 року № 354411/7955/0099-7. Предметом іпотеки є житловий будинок з вбудованим магазином торгівлі і відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розміщений на земельній ділянці площею 0,2180 га, що перебуває у приватній власності іпотекодавця.

Пунктом 6.2 договору іпотеки сторони передбачили, що договір іпотеки № 354411/7955/0099-7/і припиняє чинність у разі, зокрема, припинення основного зобов`язання.

Установлено, що 09 лютого 2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області ухвалено рішення за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2007 року № 354411/7955/0099-7 та зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання пункту кредитного договору недійсним у відповідності до якого первісний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору від 05 березня 2007 року № 354411/7955/0099-7 у розмірі 48 795,51 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 573 783,72 грн.

25 березня 2015 року Уманським МУЮ Уманського МВ ДВС відкрито виконавче провадження за № 46981320 про примусове стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 48 795,51 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на день стягнення становить 573 783,72 грн.

18 січня 2016 року державним виконавцем Уманського МВ ДВС Уманського МУЮ Гребенюк Л. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2015 року в зв`язку із сплатою боргу в повному обсязі (повним виконанням), припинено чинність арешту майна та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 526, 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які забезпечувальні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти свою дію у разі, якщо основне зобов`язання залишилося невиконаним.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Із матеріалів справи убачається, що суму боргу визначено у доларах США та вказано її гривневий еквівалент.

У своїх запереченнях на позовну заяву банк посилався на неналежне погашення боржником кредитної заборгованості, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів, що підтверджують сплату заборгованості у валюті, а саме в доларах США.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована сума боргу в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні станом на день його ухвалення. Перерахування суми боргу у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, станом на день ухвалення судового рішення, не вважається належним виконанням.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верхового Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) дійшла висновків про те, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд апеляційної інстанції помилково вважав, що відносини за кредитним договором не припинені. Так позичальник повністю виконав зобов`язання зі сплати кредитної заборгованості, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із погашенням боргу згідно виконавчого документа. Апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки предметом позову не було встановлення суми заборгованості.

Верховний Суд зауважує, що кредит надавався банком у доларах США, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2015 року з боржника стягнуто заборгованість за кредитним договором також у доларах США, тому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики (долари США).

Апеляційний суд відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припинило правовідносини сторін кредитного договору, не звільнило боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавило кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Указаною нормою регулюються питання щодо відповідальності боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання та його зобов`язання на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню частина друга статті 625 ЦК України, а суду слід керуватися положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак помилкове посилання на указану норму не вплинуло на правильність ухваленого рішення, оскільки вирішуючи спір про визнання іпотеки припиненою і зобов`язання вчинити дії апеляційний суд врахував, що зобов`язання за кредитним договором не припинилися належним виконанням боржником зобов`язань.

Отже, виходячи з аналізу норм статей 1046, 1049 ЦК України, статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» та усталеної практики Верховного Суду, касаційний суд вважає, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки припинення основного зобов`язання за кредитним договором належним чином не відбулося, тому не може бути припинене зобов`язання за іпотечним договором.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді: В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов