Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

Справа № 300/1152/18

Провадження № 2/300/36/2019

22.03.2019 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Вотьканича В.А. за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

представник третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань у смт Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Нижньоворітська сільська рада Воловецького району Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Нижні Ворота, вул. Набережна, №1, Воловецького району Закарпатської області. Право власності на цей будинок позивач набула в 1990 році в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4, зокрема, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.07.1990 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач колишній чоловік позивачки ОСОБА_2 зареєстрований та проживає також у цьому будинку. Позивачка вважає, що внаслідок розлучення згідно з рішенням Воловецького районного суду в справі № 300/105/18, від 26 лютого 2018 року, відповідач втратив право користування житловим приміщенням у квартирі. Крім того відповідач не сплачує комунальні послуги, не проводить ремонти, жодним чином не дбає про утримання будинку, чим завдає позивачці значних матеріальних збитків. Відповідач самовільно займає окремі приміщення будинку, чим чинить перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власним майном. На прохання позивача переїхати проживати в інше житло відмовляється. Також відмовляється в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання в її будинку. Просить суд зобовязати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні нею всіма приміщеннями житлового будинку №1 по вул. Набережна, в с. Нижні Ворота, Воловецького району Закарпатської області, шляхом його виселення та зняття з реєстрації місця проживання в цьому будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник третьої особи Нижньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не зявився в судове засідання, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відстеженням про відправлення рекомендованого повідомлення №697 з відміткою вручено особисто.

У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач відзив щодо позову не подав.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 405 ЦК України установлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За ч.3 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею житлового будинку № 1 в с. Нижні Ворота, вул. Набережна, Воловецького району Закарпатської області, який заповів їй батько ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим 11.07.1990 року та посвідченим державним нотаріусом Воловецької державної контори ОСОБА_5, що зареєстрований в реєстрі за № 391. Факт, що позивач є власницею житлового будинку на праві приватної власності, підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 145395753, виданого 15.11.2018 року.

ОСОБА_6 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що відповідач з 09.01.1992 року значиться зареєстрованим та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом зясовано, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26.02.2018 р. Проте, суд зазначає, що розірвання шлюбу між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 не є підставою для виселення з будинку, де він зареєстрований та для зняття його з реєстрації місця проживання в цьому будинку.

Досліджуючи матеріали справи суд встановив, що позивач ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на те, що відповідач не сплачує комунальні послуги, не проводить ремонти, жодним чином не дбає про утримання будинку, чим завдає їй значних матеріальних збитків, а також самовільно займає окремі приміщення будинку. Проте, жодних і належних та допустимих доказів щодо наведених фактів позивачем не надано та не додано ніякими підтверджуючими документами.

У процесі судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт створення відповідачем ОСОБА_2 перешкод у користуванні будинку позивачу ОСОБА_1 Таким чином, позивачем не доведено те, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні житлом, в результаті чого вона не може користуватися всіма своїми приміщеннями житлового будинку, де позивач зареєстрований та має право на проживання та користування вказаним житлом.

Матеріалами справи не підтверджується правомірність заявлення позовних вимог ОСОБА_1 про виселення відповідача ОСОБА_1 з житлового будинку.

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України лише за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу (систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку) або у звязку з тривалою відсутністю за місцем реєстрації.

Подібний правовий висновок міститься в правових позиція Верховного суду України, викладених у рішеннях у справі №6-24089св06 (ухвала від 31.01.2007 р.) та у справі №6-20552св07 (постанова від 28.05.2008 р.).

З матеріалів справи, вбачається, що позивачем не надано доказів того, що існують обставини та підстави для виселення відповідача ОСОБА_7, які визначені ч.1 ст. 116 ЖК України.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З викладеного випливає, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що підстав для зняття відповідача з реєстрації по місцю проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, немає, оскільки він не втратив права користування цим житловим приміщенням, а тому позов у цій частині також задоволенню не підлягає.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, на підставі правових норм , які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 273, 285, 354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Нижньоворітська сільська рада Воловецького району Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання, відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складений та підписаний 29.03.2019 р. о 09.15 год.

Головуючий В.А. Вотьканич