Провадження № 2/185/2687/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Янчук І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, уточнюючи її в подальшому, до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій просив суд визнати незаконними та скасувати накази № 5850 від 08.12.2017 року, № 5864 від 11.12.2017 року, № 5942 від 18.12.2017 року, № 5975 від 20.12.2017 року по ВСП ШУ імені Героїв Космосу ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля" «Про проведення позачергової перевірки знань з питань ОП», наказ № 31/2-к від 14.02.2018 року про звільнення позивача, поновити його на посаді майстра гірничого дільниці ремонтно-відновлюваних робіт ВСП ШУ імені Героїв Космосу ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля" та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.12.2017 року відкрито провадження по зазначеній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 року визнано обов`язковою участь позивача ОСОБА_2 при розгляді зазначеної цивільної справи.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовжено розгляду.

Після надходження з Дніпровського апеляційного суду до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області зазначеної цивільної справи, судом неодноразово призначалися судові засідання, а саме: 04.06.2019 року, 31.07.2019 року, 29.08.2019 року, 24.10.2019 року.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме позовної заяви, адреса проживання позивача ОСОБА_2 зазначена: АДРЕСА_1 ; е-mail - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1-5, т. 1).

Згідно довідки від 03 квітня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_2 зазначено: АДРЕСА_2 (а.с. 1, т. 2).

При зверненні до суду із позовною заявою ОСОБА_2 надав заявку на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлення, зазначивши мобільний номер телефону - НОМЕР_1 (а.с. 15, т. 1).

Під час розгляду цивільної справи, представником позивача ОСОБА_1 суду було повідомлено про наявність у позивача ОСОБА_2 ще одного мобільного номеру телефону, за допомогою якого позивача можливо повідомити про дату час розгляду цивільної справи, НОМЕР_4.

У судові засідання, призначені на 04.06.2019 року, 31.07.2019 року, 29.08.2019 року, 24.10.2019 року, позивач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, причини своєї неявки суду не повідомив.

Судові повістки на 04.06.2019 року, 31.07.2019 року, 29.08.2019 року, 24.10.2019 року разом з ухвалою суду від 18.07.2018 року щодо обов`язкової участі позивача ОСОБА_2 при розгляді зазначеної цивільної справи направлялися позивачу ОСОБА_6 рекомендованим листом з повідомленням, а також кур`єром за адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2 .

На вказаний у заявці на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлення мобільний номер телефону - НОМЕР_1 , позивачу було направлено судову повістку на 04.06.2019 року в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлення.

На зазначену у позовній заяві електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачу було направлено судові повістки на 04.06.2019 року, 31.07.2019 року, 29.08.2019 року разом з ухвалою суду від 18.07.2018 року щодо обов`язкової участі позивача ОСОБА_2 при розгляді зазначеної цивільної справи.

Крім того, на відомий суду мобільний номер телефону - НОМЕР_3 , позивачу було направлено судові повістки на 04.06.2019 року, 31.07.2019 року, 29.08.2019 року, 24.10.2019 року в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлення.

Представником позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні також не були повідомлені суду причини неодноразової неявки позивача до суду.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і фактів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і фактів, адреси електронної поти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 5 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: 3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з п. 4 частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі його неявки в судове засідання, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Аналіз зазначених норм Закону свідчить про те, що суд може залишити позовну заяву без розгляду з наведеної правової підстави лише у випадку одночасного існування таких умов: 1) неявка позивача в два і більше судові засідання поспіль; 2) належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи; 3) відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання або неповідомлення їх суду 3) неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Крім того, зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання, неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача та наявність перешкод для розгляду справи за його відсутності.

Через неявку позивача, без участі якого розгляд справи провести неможливо, чотири рази судом справа призначалась до розгляду, жодного разу позивач у судові засідання не з`явився, нехтуючи обов`язком дотримуватися процесуальних обов`язків, позивач не повідомив причини неявки у судове засідання, що свідчить про незацікавленість розгляду справи та дотримання розумного строку судового розгляду.

Протягом тривалого часу не виявив належної зацікавленості у розгляді цивільної справи, нехтуючи обов`язком за викликом суду приймати участь у судовому засіданні, що вказує на відсутність у позивача зацікавленості у вирішенні спору по суті.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Із зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Аналіз викладених вище обставин неявки в судові засідання позивача, якому було відомо про провадження у справі, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду позовної заяви, що призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті пред`явленого позову.

Судом було забезпечено належну організацію судового розгляду справи, а також забезпечено позивачу право на доступ до правосуддя, закріплене у статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, проте, нехтуючи своїм правом та обов`язком належним чином виконувати надані права позивач чотири рази не з`явився у судове засідання та клопотання про розгляд справи без його участі не надав.

Тому, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 131, ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 257, ст. ст. 260, 261, 352, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцять днів з дня її проголошення або складення, а учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено 28 жовтня 2019 року.

Суддя В.М. Бондаренко