ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 636/5177/15-ц

Провадження № 22ц/818/3780/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 лютого 2019 року у складі судді Карімова І.В.,

у цивільній справі №636/5177/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору частково недійсним та припинення зобов`язання належним його виконанням,-

встановив:

20.11.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі5156,94 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалось на те, що 25 грудня 2007 року з ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № HAYWGK01270054, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 11500 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановлені кредитним договором для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць. Нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вищевказаному розмірі, а відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконувала, унаслідок чого, станом на 31.07. 2015 року виникла заборгованість в сумі 5156,94 доларів США, яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 4378,29 доларів США; із заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 275,53 доларів США; із заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 120 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 126,53 доларів США, а також штрафів відповідно до договору: 11,57 доларів США фіксована частина та 245,02 доларів США процентна складова.

12.10.2016 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву, яку неодноразово уточнювала та остаточно 27.12.2018 року просила визнати кредитний договір № HAYWGK01270054 від 25.12.2007 року недійсним в частині абз.2 п.7.1 з дати його укладання та визнання зобов`язання за цим кредитним договором припиненим у зв`язку із належним його виконанням із посиланням на наявність судової практики з розгляду справ про визнання кредитних договорів недійсними.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона вважає, що вона належним чином виконала умови договору та нею за кредитним договором було сплачено 14774,78 доларів США, і так як між сторонами договору не було укладено графіку повернення кредитних коштів розмір та порядок здійснення щомісячних платежів в рахунок повернення позики не були визначені умовами кредитного договору, слід вважати, що зобов`язання нею виконано. Крім того між нею та банком був укладений споживчій кредит, умови якого в частині розміру комісії, визначеній в сумі 20 доларів США не відповідає вимогам ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 лютого 2019 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № HAYWGK01270054 від 25 грудня 2007 року в розмірі 4653,82 долари США, яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 4378,29 доларів США; із заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 275,53 доларів США, а також стягнути пеню в розмірі 2734,31 гривні та судові витрати в сумі 1033,03 гривні.

У задоволенні позову в частині стягнення штрафів та комісії суд вирішив відмовити за безпідставністю вимог.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд вирішив відмовити за недоведеністю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та задовольнити зустрічні позовні вимоги та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції без належної уваги залишено складову частину щомісячного платежу в рахунок погашення кредиту, так ухвалюючи рішення на підставі наведеного позивачем розрахунку заборгованості, до якої входить комісія сплачена за попередній час, суд відмовляє у стягненні 120 доларів США за обґрунтуванням незаконності включення такої частини до щомісячного платежу, які є аналогічними до обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 у позові про визнання договору частково недійсним, в той же час своїм рішенням відмовляє у задоволенні зустрічних вимог.

Крім того, позовна давність повинна обчислюватись окремо по кожному платежу і як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення умов виконання зобов`язання відповідачем має місце з 26.01.2009 року, таким чином звертаючись до суду в липні 2015 року, позивачем пропущено строк позовної давності.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що скаржник був повідомлений про розгляд справи, доказів поважності неявки та неможливості вирішення справи у передбачені законом строк не надав. Колегія суддів, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено,що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не оспорюється, що 25 грудня 2007 року між ЗАТ «ПРИВАТБАНК», правонаступником прав якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», був укладений кредитний договір № HAYWGK01270054 на умовах його повернення, строковості, платності.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 23.12.2007 р. до 24.12.2017 р. включно у вигляді поновлюваної лінії в розмірі 10 000 доларів США на придбання нерухомості, а також 1500 доларів США на оплату страхових платежів у випадках, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати відсотків за дострокове повернення кредиту згідно з п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6. 2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 24 числа кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за випадком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту, здійснюється в наступному порядку:

щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 158,85 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Згідно п. 7.1.1. ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит згідно порядку та в строк, які вказані в п. 7.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз.1, п.7.1 даного договору.

Для виконання даного договору банк відкриває позичальникові рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, іншим платежам (пункт 7.21 договору).

Відповідно до п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору позичальник зобов`язалася сплатити банку відсотки за користування кредитом відповідно до п.7.1.,2.3.1,2.3.2,2.3.3.,3.1,3.2. даного договору та винагороду згідно п.7.1 та 6.2 договору.

Згідно п. 4.1 договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі. Який зазначений в п.7.4. договору за кожен день прострочи при цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до пені не зараховуються. Сплата пені здійснюється в гривні. Якщо кредит видається в іноземній валюті. Пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Відповідно до п. 7.4 договору при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні.

Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів. Позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 55 від суми позову.

Відповідно до додатку №1 до кредитного договору його сторони визначили загальну вартість споживчого кредиту, в забезпечення якого виступає іпотека нерухомості - квартира АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 . 7.3 договору), річну фіксовану процентну ставку, розмір щомісячного платежу, визначили реальну процентну ставку 14,66%, розмір щомісячного платежу -158,85 доларів США, суму % та щомісячної комісії -9062,00 грн.(а.с. 10-13 т.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами ст.ст. 526-527, 530 ЦК України (глава 48 - виконання зобов`язання), зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невиконання відповідачем взятих на себе обов`язків із погашення кредиту та процентів за користування кредитом в заявленому розмірі. Наведені відповідачем доводи встановлені судом обставини не спростовують.

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності колегія суддів зазначає, відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що підстав для застосування строків позовної давності не має, оскільки останній платіж ОСОБА_1 здійснила 22.01.2015 року в сумі 1677 грн. 20 коп., а до суду позивач звернувся в 20.11.2015 року, тобто строк на звернення не порушив.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позову в частині стягнення штрафів (фіксована частина) та комісії, оскільки вимоги про стягнення і штрафу і комісії суперечить ст.61 Конституції України.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не зазначила та не довела належними та допустимими доказами в чому є несправедливими положення абз. 2 п.7.1 вказаного кредитного договору, який містить наступний зміст: «Погашення заборгованості за цим договором (за випадком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту, здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 158, 85 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії». Також є недоведеними й доводи ОСОБА_1 , що нею виконані всі умови кредитного договору щодо сплати заборгованості за тілом кредиту, процентами за його користування та відсутності неустойки за порушення умов договору.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

ОСОБА_1 доказів на підтвердження позовних вимог ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не надала.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору недійсним в частині стягнення комісії, хоча відмовив ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у стягненні комісії є безпідставними, оскільки як зазначив суд першої інстанції і колегія суддів погоджується з таким висновком суду оскільки відповідно до ч.2 ст.ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним, судом не вимагається.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій та власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин, хоча зі свого боку скаржник не надав жодного доказу, який би спростовував доводи та висновки суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують даного рішення тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.08.2019 року було зупинено дію рішення Чугуївського міського суду Харківської областівід 13.02.2019 року, яке за результатами розгляду апеляційної скарги підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2019 року

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина