Справа 469/8/17
Провадження № 22-ц/812/739/19
У Х В А Л А

26 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ямкової О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в його інтересах представником ОСОБА_2, на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2017 року по справі за позовом Першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі Березанська РДА) до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (далі Коблівська сільрада), ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа Державне підприємство Очаківське лісомисливське господарство (далі ДП ОЛМГ) про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2017 року, визнано незаконним та скасовано рішення Коблівської сільради №28 від 19 вересня 2012 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання безоплатно у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,2719 га, визнано незаконним та скасовано рішення Коблівської сільради №25 від 14 грудня 2012 року в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування об'єктів торгівлі, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, та її витребувано від ОСОБА_4 Розподілено судові витрати.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, подавши через свого представника 22 березня 2019 року до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, клопотав про поновлення пропущеного процесуального строку.

Дослідивши текст апеляційної скарги та додані документи, суд доходить до висновку про неможливість відкриття провадження з наступних підстав.

Як вбачається з тексту апеляційної скарги апелянту стало відомо про наявність оскаржуваного рішення, ще 6 грудня 2017 року, після чого він звернувся з апеляційною скаргою на дане рішення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто як неподану ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17 квітня 2018 року.

Отже ОСОБА_1, було достеменно відомо про наявність оскаржуваного рішення ще 6 грудня 2017 року, однак апеляційну скаргу ним подано повторно лише 22 березня 2019 року.

Разом з тим, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Поширення пункту 1 статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява №32052/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції. Повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип res Judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, пп. 51. і 52, ЄСПЛ 2003-Х,пункт 46).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких· підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis), рішення у справі «ОСОБА_5 проти України», (заява N8371/02, n. 27, рішення від 26 квітня 2007 року) та «Трух проти України» (ухвала), (заява N50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) підстави для поновлення строків для оскарження, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою NO 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Як вбачається з тексту апеляційної скарги ОСОБА_1 стало відомо про наявність оскаржуваного рішення 6 грудня 2017 року, на що посилається сам апелянт, та що підтверджено подачею ним апеляційної скарги.

У той же час подавши повторно апеляційну скаргу 22 березня 2019 року після повернення попередньої та за спливом тривалого часу, апелянт посилався на поважні причини пропуску такого строку - необізнаність про наявність ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 17 квітня 2018 року про повернення попередньо поданої апеляційної скарги.

Разом з тим, відсутність повідомлень про повернення його попередньої апеляційної скарги у зв'язку з несплатою судового збору не може бути розцінена судом апеляційної інстанції поважною причиною пропуску процесуального строку для повторної подачі апеляційної скарги через 1 рік та 3 місяці, оскільки зазначені обставини не доведені особою, що звертається з апеляційною скаргою належними та допустимими доказами, з часу її повернення минув майже рік, а сам ОСОБА_1 не вживав заходів щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, доступ до яких забезпечено через відповідні ресурси «Судова влада» «Єдиний державний реєстр судових рішень» в мережі Інтернет.

Доводи ОСОБА_1 про те, що про повернення його попередньої неналежно оформленої апеляційної скарги він довідався 13 березня 2019 року від представника його дружини, яка є відповідачем у справі, є сумнівними.

Навпаки, строк, що передбачений законом на подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності рішення.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 757/9844/16-ц (касаційне провадження №- 61- 16497св18).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, NO 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За такого обставин, передбачених частиною 2 статті 358 ЦПК, апелянтом не зазначено, а зазначені ним причини пропуску процесуального строку не можуть вважатись поважними, а тому його клопотання є таким, що не підлягає задоволенню. Тому у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1, поданого в його інтересах представником ОСОБА_2, про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 3 липня 2017 року - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданої в його інтересах представником ОСОБА_2, на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 3липня 2017 року по справі за позовом Першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа Державне підприємство Очаківське лісомисливське господарство про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності та витребування земельної ділянки - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом 30 днів.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду О.О. Ямкова