Провадження № 2/325/192/2019
Справа № 325/550/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року смт. Приазовське

Суддя Приазовського районного суду Запорізької області Пантилус О.П., при вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсним і скасування рішення загальних зборів юридичної особи, скасування реєстраційної дії,

ВСТАНОВИВ:

позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 через свого представника адвоката ОСОБА_4, звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати недійсним і скасувати рішення загальних зборів власників дитячого оздоровчого закладу «Чайка» від 29.03.2016 року, оформлене протоколом від 29.03.2016 року № 2/03; скасувати реєстраційну дію, а саме здійснення запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб про внесення змін до відомостей про юридичну особу Дитячий оздоровчий заклад «Чайка» про зміну складу або інформацію про засновників від 31.03.2016 року № 1000327.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачі є засновниками і власниками ДОЗ «Чайка», які мали по 50 % статутного капіталу. 29.03.2016 року було проведено загальні збори власників ДОЗ «Чайка» на яких прийнято рішення про відчуження на користь ОСОБА_3 частки, яка належала ОСОБА_1 і ОСОБА_2, що складає 40 % статутного капіталу. Таке рішення позивачі вважають незаконним, оскільки воно прийнято хоч і за участі позивачів, але без їх попереднього повідомлення про проведення зборів і порядок денний, а тому рішення не відповідає вимогам законодавства. На підставі прийнятого рішення державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_5 31.03.2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. Позивачі стверджують, що рішення загальних зборів є не чинним з моменту прийняття, а тому державна реєстрація змін підлягає скасуванню.

Пунктом 1 ч.1 ст.186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши позовну заяву і додані до неї документи, суддя вважає, що у відкритті провадження слід відмовити виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в розумінні положень статті 19 ЦПК України, вимоги щодо проведення реєстраційних дій майнових прав або майна можуть розглядатись в порядку цивільного судочинства лише у разі наявності цивільно-правового спору про право на майно, який підсудний місцевому загальному суду.

З наведених позивачами підстав і предмета позову суд не вбачає спору про цивільне особисте майнове чи немайнове право, захист якого може здійснюватися у порядку цивільного судочинства.

Натомість, як вбачається з позову, підставою для звернення до суду є твердження позивачів про недійсність рішення загальних зборів засновників юридичної особи дитячого оздоровчого закладу «Чайка», яким на користь третьої особи було відчужено частину корпоративних прав, а саме 40 % частини статутного капіталу.

Відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Пунктами 3, 13 ч.1 ст.20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, повязані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

- вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Згідно з частинами 1, 2 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Статтею 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

На підставі ст. 1 Закону України «Про оздоровлення і відпочинок дітей», дитячий заклад оздоровлення та відпочинку - постійно або тимчасово діючий, спеціально організований або пристосований заклад, призначений для оздоровлення, відпочинку, розвитку дітей, що має визначене місце розташування, матеріально-технічну базу, кадрове забезпечення та технології для надання послуг з оздоровлення та відпочинку дітей відповідно до державних соціальних стандартів надання послуг з оздоровлення та відпочинку.

Відповідно до ст.22Закону України «Про оздоровлення і відпочинок дітей», фінансово-господарська діяльність дитячого закладу оздоровлення та відпочинку здійснюється відповідно до Бюджетного та Господарського кодексів України, законів України "Про господарські товариства", "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про позашкільну освіту", цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Як свідчить системний аналіз чинного законодавства і положень статуту ДОЗ «Чайка» (п.п. 2.1. 2.2, 3.1, 3.2, 6.1, 6.2, 7), суть діяльності цього закладу полягає у наданні послуг із сезонного оздоровлення дітей, і така діяльність має ознаки господарської.

Відповідно до п. 5.1 Статуту і ст. 16 Закону України «Про оздоровлення і відпочинок дітей», загальні збори засновників є вищим органом управління такої юридичної особи.

Оскільки підставами позову є незгода позивачів із рішенням загальних зборів засновників юридичної особи, яким було перерозподілено статутний капітал і зареєстровано зміни до статуту, то даний спір виник з корпоративних відносин між учасниками (засновниками) ДОЗ «Чайка» в процесі управлінської діяльності юридичної особи. При цьому, предявлення позову лише до державного реєстратора не змінює характер правовідносин, які виникли між учасниками і суть такого спору як корпоративного.

Як розяснено в п. 1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практик вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин» № 4 від 25.02.2016 року, спори за позовами учасників юридичної особи про визнання недійсними установчих документів або їх частин, змін до них належать до корпоративних спорів, оскільки установчі документи юридичної особи затверджуються під час її створення, подаються для державної реєстрації та в подальшому регулюють відносини щодо управління нею.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Таким чином, для вирішення поставлених позивачами питань суду необхідно оцінювати законність прийнятого субєктом господарювання рішення щодо перерозподілу корпоративних прав між учасниками і внесення змін до статуту, що має здійснюватись в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

У звязку з цим, суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження слід відмовити, а також розяснити заявникам, що вони мають право подати позов до господарського суду відповідно до встановлених правил територіальної підсудності.

Крім іншого, суд звертає увагу позивачів, що предметом даного позову є корпоративні права, що безпосередньо не повязано з обєктами нерухомого майна, а тому посилання позивачів на правила виключної підсудності є необґрунтованими.

Відповідно до п.3 ч.1. ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 19, 186, 260, 261, 263 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсним і скасування рішення загальних зборів юридичної особи, скасування реєстраційної дії.

Розяснити позивачам, що сплачена сума судового збору може бути повернута за ухвалою суду на підставі клопотання, поданого особою, яка сплатила судовий збір при подачі позову.

Розяснити заявникам, що вони мають право подати такий позов до господарського суду відповідно до встановлених Господарським процесуальним кодексом України правил територіальної підсудності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.П. Пантилус