Справа № 463/6192/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/1428/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 02 березня 2018 року в складі судді Гирича С.В. в справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

встановила:

В грудні 2017 року позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення квартири за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 6195,85 грн., інфляційних втрат в розмірі 575,3 грн. та трьох процентів річних в розмірі 130,37 грн., а всього 6901,52 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що відповідач є споживачем послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» та зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги централізованого опалення у встановлений термін. Свої обов'язки відповідач належним чином не виконує, у зв'язку із чим утворилась заборгованість. 02.06.2017 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось із заявою до суду про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення. По даній заяві винесено судовий наказ, однак ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14.08.2017 даний судовий наказ скасовано, оскільки з такого вбачається спір про право. На момент подання позову заборгованість відповідачів становить 6195,85 грн., також просив стягнути інфляційні витрати та три проценти річних у зв'язку із простроченням зобов'язання.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 02 березня 2018 року позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість в сумі 6 901,52 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір в розмірі 1 600 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, з таким не погоджується, вважає його незаконним та необгрунтованим.

В апеляційній скарзі зазначає, що 01.07.2014 року між ним та ЛМКП «Львівтеплоенерго» укладено договір приєднання про надання послуг з централізованого постачання гарячої води за двоставковим тарифом.

З 2015 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» в односторонньому порядку суттєво змінило тарифи, протиправно завищило вартість наданих послуг, не повідомивши його про це.

Не погоджується із регулюванням цін та тарифів на житлово-комунальні послуги з врахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку.

Звертає увагу на те, що дохід відповідача має бути співрозмірним з розміром нарахованої до сплати суми, він є інвалідом 3-ї групи, крім пенсії інших доходів у нього немає, стан здоров»я не дозволяє працювати, при цьому не відмовляється від виконання обов'язків покладених на нього законодавством, водночас такі повинні нараховуватись з врахуванням рівня його доходів.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 02 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким залишити позов без розгляду у повному обсязі.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно відхилити, враховуючи таке.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що позивач направляв відповідачу примірник договору про надання послуг, однак відповідач, жодних дій, спрямованих на укладення договору не здійснив, листи після одержання були залишені без належного реагування.

Оскільки обов'язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не лише на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати за надання житлово-комунальних послуг, тому відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування житлового будинку, якщо такі послуги надавалися.

З врахуванням поданого розрахунку, суд стягнув заборгованість за надані житлово-комунальні послуги та інфляційні втрати і три відсотки річних за прострочення виконання свого зобов»язання.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку відповідач ОСОБА_2 є співвласником, проживає та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Інших зареєстрованих осіб у квартирі немає.

Звертаючись з позовними вимогами ЛМКП «Львівтеплоенерго» зазначало, що відповідач є споживачем послуг теплопостачання та зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги централізованого опалення у встановлений термін, однак свої обов'язки відповідач належним чином не виконує, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яку просив стягнути у судовому порядку. Попередньо звертався в суд з заявою про видачу судового наказу.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків по сплаті коштів за отримані комунальні послуги, що відповідачем не заперечується, останній допустив заборгованість, за період з 01.07.2014 року по 31.05.2017 року в сумі 6195,85 грн. (а.с. 11).

Згідно розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних (а.с.12), внаслідок прострочення виконання відповідачами свого грошового зобов'язання щодо оплати за надані послуги з централізованого опалення, позивачем за період з 01.06.2015 року по 28.02.2017 року нараховано 575,30 грн. інфляційних втрат та 130,37 грн. - 3 відсотків річних.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає перелік комунальних послуг.

До комунальних послуг відносяться, зокрема централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року) споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 цієї ж частини та статті визначено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору

Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 68 ЖК УРСР передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Тобто, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги, зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року).

З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2017 року Личаківський районний суд м. Львова видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по оплаті житлово - комунальних послуг в розмірі 6901, 52 грн., 575,30 грн. інфляційних втрат, 130,37 грн. 3% річних, а також судового збору в розмірі 800 грн., який ухвалою цього ж суду від 14.08.2017 року був скасований (справа № 463/3046/17) (а.с. 15).

Факт періодичної оплати відповідачем наданих послуги свідчить про визнання ним нарахувань за надані послуги.

Разом з цим, належних заперечень чи спростувань (у формі відповідних розрахунків) розрахунку заборгованості відповідач не подав, іншого розрахунку суду не представлено, як і не доведено те, що невиконання зобов`язань по сплаті вартості отриманих послуг сталося не з його вини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 6 частини 1 статті 20 вказаного Закону передбачено лише два випадки, коли споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг: за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні; за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року) споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Разом з цим, на підтвердження ненадання відповідачу житлово-комунальних послуг, стороною відповідача не наданоскладених актів-претензій несвоєчасного ремонту і обслуговування житлового будинку, місць загального користування та прибудинкової території, а також щодо несправного та аварійного стану елементів конструкцій будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин між сторонами не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» 07.11.2017 року направляв відповідачу ОСОБА_2 примірник договору «Про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 01.07.2014 року. Відповідачу запропоновано підписати договір та один примірник повернути відправнику.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення договір приєднання відповідач отримав 15.11.2017 року (а.с. 8-10).

Разом з тим, відповідач жодних дій, спрямованих на укладення договору не здійснював, листи після одержання були залишені без належного реагування, протилежні докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що позивач, як виконавець послуг, забезпечив надання споживачу відповідні послуги, останній їх споживав, від отримання не відмовився, тобто між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на тих умовах, за яких надається ця послуга, і відповідно, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за цю послугу є обґрунтована і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 02 березня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 березня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк