Справа № 296/3556/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря Тузенко А.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 19.06.2019р. просила:

- визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю;

- стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що син ОСОБА_4 проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від батьківського обов`язку щодо належного утримання дитини, матеріальну допомогу в добровільному порядку не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів сторонами не досягнуто. З огляду на те, що відповідач має постійне місце роботи, отримує постійний дохід, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, в заяві від 19.06.2019р. позивач просила визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 Зазначила, що спорів щодо визначення місця проживання дитини між сторонами не виникало. Однак, для забезпечення можливості тимчасового виїзду сина за кордон на строк, що не перевищує одного місяця, зокрема, для оздоровлення та відпочинку, без нотаріального посвідченого дозволу відповідача, просила визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір"ю.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Просив визначити аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що він є інвалідом ІІ групи, має кредит в Першому Українському Міжнародноум Банку, має на утриманні неповнолітню дочку, яка мешкає на тимчасово окупованій території в м.Донецьку, батьки позивача є інвалідами ІІ групи, на постійній роботі позивач працює лише 2 місяці. Крім того, враховуючи інтереси та безпеку дитини, ОСОБА_1 заперечив в частині задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Свою позицію обґрунтував тим, що у позивача давно виникали ідеї про переїзду за кордон, а тому існує ймовірність неповернення дитини до України після її виїзду за кордон.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 вказує на те, що відповідачем у відзиві не заперечується той факт, що він не надає коштів на утримання дитини. З огляду на те, що визначена державою сума прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не може повноцінно задовольнити всіх потреб дитини - харчування, одяг, плата за відвідування дитиною дитячого садочку, відпочинок, дозвілля, лікування, розмір аліментів, визначений в позові, є виправданим.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання сина визнав частково. Заперечив проти позову в частині визначення місця проживання дитини з матір"ю, при цьому визнав, що дитина проживає разом з матір`ю, позову до суду про визначення (зміну) місця проживання дитини не подавав. Відповідач заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір"ю виключно з тих підстав, що позивач у випадку задоволення позову, матиме можливість вивезти дитину за кордон.

Позивач в судове засідання не з"явилась, про час, дату та місце слухання справи була повідомлена належним чином (а.с.82).

Розглядаючи питання на предмет задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, суд враховує наступне.

Матеріали справи свідчать, що 19.12.2015р. між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 19.12.2015 р. (а.с.4).

Від вказаного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.3).

Згідно довідки ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» №1218 від 06.07.2018р. малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом з позивачем ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до характеристики ТОВ "Дозор Україна" Плохотишина Ю.Ю. є чесною та порядною, має високий авторитет та повагу співробітників. уважна, доброзичлива, має високе почуття відповідальності (а.с.74).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед слід виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Суд враховує, що дитина проживає з матір"ю. Відповідач, заперечуючи щодо позову в частині визначення місця проживання дитини з матір"ю, не порушує питання щодо визначення іншого місця проживання дитини.

При цьому судом не встановлено обставин, які можуть перешкоджати проживанню дитини з ОСОБА_2

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вимогу позивача про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Враховуючи вищевикладене, вік дитини, характеристику позивача з місця роботи, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю буде відповідати потребам та інтересам дитини.

З приводу вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, слід вказати наступне.

Договір про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладався.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Як свідчать матеріали справи, відповідач працює в ГУ ДФС у Житомирській області з 26.03.2019р. на посаді заступника начальника ДПІ (а.с.46). Згідно довідки ГУ ДФС у Житомирській області №72 від 07.06.2019р. нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за квітень травень 2019р. склала 21902,46 грн.

Позивач з 18.04.2019р. працює в ТОВ «Дозор Україна» на посаді завідувача складом, її дохід за період з 18.04.2019р. по 31.07.2019р. склав 14933,33грн.

Суд примає до уваги, той факт, що відповідач має кредитні зобов"язання по договору про споживчий кредит (а.с.86-87), здійснює щомісячне повернення коштів, отриманих на підставі договору позики (а.с. 37-39), а також допомагає матеріально неповнолітній доньці, яка мешкає на тимчасово окупованій території в м.Донецьку.

Отже, з урахуванням матеріального становища платника аліментів, з огляду на те, що батьки нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. ст.ст.133, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2019р. до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 до державного бюджету України судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в тридцятиденний строк з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира.

Позивач

ОСОБА_2

проживаюча за адресою: АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач

ОСОБА_1

адреса: АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_4

Cуддя В. П. Маслак