КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року місто Київ.

Справа № 759/8239/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/434/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року (у складі судді П`ятничук В.І., інформація про складення повного тексту рішення відсутня)

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги банк мотивував тим, що 02.07.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 10220 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач своїм підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складають договір.

Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому договором. Позичальник умови договору належним чином не виконує, в зв'язку з чим, станом на 26.04.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 35689 гривень 42 копійок, яка складається з: 12151 гривень 83 копійок заборгованості по тілу кредиту; 10838 гривні 21 копійок заборгованості по процентах; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 1675 гривень 69 копійки штрафу (процентна складова) та 10523 гривні 69 копійок заборгованості за пенею.

Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 35689 гривень 42 копійок.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2018 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк», 26.06.2018 р. подало апеляційну скаргу.

В скарзі посилались на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

По-перше, кредит був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості 28.06.2016 року Відповідачем була сплачена сума у розмірі 279,03 гривень.

Отже, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, якщо особою вчинені дії, які свідчать про визнання нею свого боргу, то перебіг позовної давності переривається. Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, строк позовної давності був перерваний та почався знову. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. ПриватБанк звернувся із позовом у межах загального строку позовної давності.

По-друге, відповідно до пункт 4.6 "Умов та правил надання банківських послуг", передбачено право банку списувати кошти з поточних рахунків клієнта у рахунок погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором та Клієнт доручає Банку здійснювати списання з поточних та інших рахунків. Тобто, у жодному випадку усі сплати за Кредитним договором відбулись за дорученням Відповідача. Вказані платежі Відповідач ніяким чином не оскаржував.

По-третє, Позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження факту укладення кредитного договору та його умов, а саме: розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до Кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані.

По-четверте, укладаючи Кредитний договір Відповідач не мав сумнівів щодо його розумності та справедливості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом на заяві.

По-п'яте, суд при ухваленні рішення ототожнив поняття "договору" та "платіжної карти" Проте це є різні поняття.

Так, договір про надання банківських послуг - форма договору, який укладається між банком та держателем платі'жної картки;

-платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника, або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів та послуг, перерахування коштів з власних рахунків на рахунки інших осіб, отримання грошових коштів в готівковій формі у касах банку, через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених даним договором.

Отже, закінчення строку карти не свідчить про припинення договірних відносин між ПриватБанком та Відповідачем.

Позивач звернувся із позовом у межах строку позовної давності та по справі були надані усі належні докази, а тому при ухваленні рішення судом були порушені ст.ст. 257-264, 1054-1056 ЦК України.

Відзив до апеляційного суду станом на 24 березня 219 року не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року провадження у справізупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №754/13763/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року касаційне провадження у справі№754/13763/15-ц закрито у зв'язку з відмовою АТ КБ «Приватбанк» від касаційної скарги.

27 лютого 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду поновлено провадження в даній справі та призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів скарги та, перевіривши наявні в справі та надані суду докази, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

02.07.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач своїм підписом у договорі підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складають договір.

У наданій суду фотокопії анкети-заяви зазначено, що 02.07.2013 року оформлено відповідачем вказану анкету, однак з даної анкети жодним чином не вбачається яку саме суму кредиту бажає отримати відповідач. ( а.с. 10).

Також з наданої суду заяви від 02.07.2013 року вбачається, що в ній є посилання на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Разом з тим, частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, проте в анкеті заяві відповідач зазначив, що з правилами та тарифами ознайомлений.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2, зокрема, зазначав про відсутність у нього будь-яких зобов'язань перед банком. Заперечував, як отримання картки так і отримання грошей.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Слід зазначити, що одним з документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом у судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки або меморіальний ордер.

Такого документу, на підтвердження наявності права грошової вимоги до боржника, позивачем надано не було.

Згідно з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

За правилами п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, вид якої визначено у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписом якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення такого договору є дата отримання картки, зазначеної у заяві.

Строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік), вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), видача картки на новий строк можлива при дотримання клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором (пункти 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12).

Разом з тим, позивачем суду не були надані докази отримання відповідачем картки, а також докази які б свідчили, що відповідач скористався лімітом кредитування, отримав кошти, чи розрахувався карткою в торгівельній мережі і т.п., тобто позивач не довів, що в борг відповідач отримав саме ту суму, яку вказував позивач.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, заперечував кредитні відносини та наполягав на участі в суді першої інстанції представника банку, проте останній до суду так і не з'явився, додаткових доказів, окрім анкети - заяви, власного розрахунку, та умов і правил суду першої інстанції не подав.

Оцінивши наявні в розпорядженні суду першої інстанції докази, суд встановив недоведеність позивачем факту отримання кредиту в сумі, яку на власний розсуд в позовній заяві вказав позивач .

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про те. що кредит був наданий шляхом встановлення ліміту кредитування та надання суду достатньо доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.

Позивачем на підтвердження позовних вимог суду першої інстанції надауваось: копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови) та розрахунок заборгованості.

Суд першої інстанції оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності дійшов правильних висновків про те, що ці докази не підтверджують надання відповідачу кредитних коштів та не вказують умови, на яких укладено кредитний договір. Будь - яких доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, зарахування на цю картку суми кредиту чи зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) позивачем не надано.

Незважаючи на те, що анкета - заява підписана відповідачем, у ній не заповнені графи про те, яка банківська картка була оформлена, який кредитний ліміт встановлено, строк дії картки тощо. Графа «пам`ятку клієнта, яка містить Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування отримав і ознайомився з її змістом під підпис» не відмічена позначкою відповідача.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості. Як вказувалося вище будь - яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунків відповідача , якщо такі відкривалися, не надав. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь - яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

У апеляційній скарзі позивач вказує на те, що ним надані належні та допустимі докази по справі. Крім іншого, наданий також розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до Кредитного договору, які є достатніми доказами на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів і розміру заборгованості.

Оскільки, як вказувалося вище, такі докази не підтверджують отримання кредиту відповідачем доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

Доказів, що кредитний ліміт був знятий в банкоматах чи , що здійснювались операції в торгівельних організаціях ні районному суду ні апеляційному суду не надані.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк вправі списувати кошти з поточних рахунків, не приймаються так як доказів відкриття таких рахунків позивачем не надано.

Розрахунок заборгованості не є належним доказом отримання кредиту.

Доводи скарги про те, що договір та платіжна картка різні поняття, не спростовують висновків суду про відсутність доказів видачі картки та доказів користування нею відповідачем.

Доводи про те, що закінчення строку картки не припиняє відносини, а також про те, що під час укладення договору відповідач не вважав несправедливими його умови, колегія не приймає, з огляду на вищенаведені встановлені судом обставини, щодо не надання суду належних та допустимих доказів з приводу того, що відповідач скористався кредитним лімітом та отримав кредит в сумі, що вказує в позові позивач . Крім того, в анкеті-заяві не відмічено, яку картку отримав відповідач, а за відсутності доказів отримання відповідачем конкретного виду картки, суд не мав змоги визначитись з умовами договору.

Списання позивачем на власний розсуд на погашення боргу коштів, не доводить, що такі дії були правомірними, за відсутності доказів кредитування.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 389ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.