РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/11230/19

Провадження № 2/643/4208/19

18.10.2019 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Афанасьєва В.О.

за участі секретаря судових засідань Леонтьєвої І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи - Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи - Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності за набувальною давністю .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний номер НОМЕР_4 , виданого 18.01.1999 Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР, власниками квартири АДРЕСА_1 є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. У зв`язку з її смертю відкрилась спадщина до складу якої входить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . До кола спадкоємців ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відноситься позивач - як донька померлої і відповідач, як чоловік померлої. Оскільки відповідач відмовився від прийняття спадщини, державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 1-296, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_3 , 1938 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька, ОСОБА_1 Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/3 частин квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, факт прийняття позивачем, ОСОБА_1 спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 , так факт родинних відносин між ними є встановленим і доведеним. До смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер інший співвласник квартири - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Жодних розпоряджень на випадок своєї смерті ОСОБА_4 , у вигляді належно складеного та посвідченого заповіту, не залишила. Будь-які інші спадкоємці після її смерті відсутні. Померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 доводились одна одній рідними, а саме: ОСОБА_4 була рідною тіткою ОСОБА_3 18.01.1999 на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як на членів однієї сім`ї, на підставі розпорядження від 18.01.1999 № 2813, Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого ОСОБА_2 та члени його родини: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 володіють на праві спільної сумісної власності квартирою АДРЕСА_1 . Однак, станом на даний час документів, які підтверджували факт родинних відносин між померлою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не зберіглось. За життя ОСОБА_3 , її донька ОСОБА_1 , діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності від своє матері, звернулась до Одинадцятої ХДНК для оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка на день смерті постійно проживала за місцем реєстрації у АДРЕСА_2 , на підставі чого заведено спадкову справу № 1099/2018. Постановою завідувача 11 ХДНК від 05.10.2018 ОСОБА_3 відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності доказів родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_4 та заявником ОСОБА_3 . Таким чином, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є племінницею померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , а відповідно до ЦК УРСР племінниця до кола спадкоємців за законом будь-якої черги, передбачених ст. ст. 529-530 ЦК УРСР не належить, тому правила ст. 549 ЦК УРСР щодо прийняття спадщини на неї не розповсюджується. У зв`язку з чим, позивач позбавлена можливості отримати у спадок належну померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 1/3 частин квартири АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 , спадкоємців не лишилось. Будь-які інші особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, заволодіння майном не відбулось з порушенням норм права (викрадення, шахрайства). На підставі викладеного, позивач вимушена була звернутись з цим позовом до суду.

Від представника позивача ОСОБА_6 , який діє н підставі ордеру, надійшла заява, відповідно до якої він просить розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Від відповідача - ОСОБА_2 до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував.

Третя особа - представник Одинадцятої ХДНК в судове засідання не з`явився. До початку судового засідання до суду надійшла заява, у якій просили розгляд справи проводити за відсутності їх представника.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь - якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

В силу ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, допитавши свідків, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1статті 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку може бути встановлений факт родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові. (а.с. 7)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.9).

Факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами:

-копією корінця ордеру на житлове приміщення № 216 серії Б від 01.02.1991, виданого ОСОБА_2 з сім`єю у складі трьох осіб: ОСОБА_2 - наймач; ОСОБА_3 - дружина; ОСОБА_4 - тітка дружини, на право зайняття ізольованої квартири АДРЕСА_1 ;

-- копією по квартирної картки форми «Б» на квартиру АДРЕСА_1 , згідно якої померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 вказана як тітка жінки наймача ОСОБА_2

-копіями фотокарток, із зображенням спільного відпочинку померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а також їх рідних та друзів.

Оригінали зазначених доказів знаходяться у позивача.

Крім того допитані судом свідки ОСОБА_8 , яка є сусідкою позивача, ОСОБА_9 , яка є сусідкою позивача, також підтвердили факт того, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною тіткою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи немає, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим встановити факт родинних відносин між померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , як між рідною тіткою та племінницею відповідно.

Що стосується позовної вимоги про визнання права власності на 1/3 частину квартири за набувальною давністю, то суд вважає за необхідне, зазначити наступне.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до ч. 1ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 81 ЦПК України), є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право а спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-296. (а.с. 8)

Вказана вище частина квартири позивачем набута у спадок після смерті її матері - ОСОБА_3

Іншим співвласником квартири є ОСОБА_4 , відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1999 за реєстраційним номером 5 НОМЕР_3 . (а.с. 6)

Після смерті ОСОБА_4 (а.с9), ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді П`ятої державної нотаріальної контори ГТУЮ у Харківській області від 21.08.2019, 03 жовтня 2018 подано заяву від імені тітки гр. ОСОБА_3 , про те, що спадщину вона прийняла. Інших заяв від спадкоємців про прийняття спадщини або про відмову від спадщини не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 53531023 від 03.10.2018, заповіти від імені ОСОБА_4 не посвідчувались. 05.10.2018 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Отже після смерті ОСОБА_4 спадкоємців не лишилось. Квартири № АДРЕСА_3 у розмірі 1/3 частини квартири, що знаходиться в будинку АДРЕСА_4 , добросовісно, відкрито, та безперервно більше десяти років володіла померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , спадкоємцем якої є позивач ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є племінницею померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , а відповідно до ЦК УРСР племінниця до кола спадкоємців не належить, тому правила ст. 549 ЦК УРСР щодо прийняття спадщини на неї не розповсюджується. У зв`язку з чим, позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати у спадок належну померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

За час володіння квартирою систематично сплачувались комунальні платежі та квартирна плата, здійснювались втирати з утримання належного технічного стану та експлуатації, відповідно довідки про нарахування та сплату за житлово-комунальні послуги по АДРЕСА_2 , яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - частину квартири надала суду достатньо доказів, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд вважає можливим ухвалити рішення по суті позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст ст. 10,12,13,28,14,200,206,223,247,259,263,264,265 ЦПК України, ст.ст. 328, 335-344 ЦК України, п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

Встановити юридичний факт родинних відносин між померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , як між рідною тіткою та племінницею відповідно.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на належні ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/3 частин квартири АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Московський районний суд м. Харкова.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.10.2019.

Суддя: