РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6167/18

пр. № 2/759/1157/19

22 жовтня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі суду :суддя Величко Т.О.,

при секретарі Штанько В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПАТ КБ "Приватбанк", третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстицій у м.Києві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПАТ КБ "Приватбанк", третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстицій у м.Києві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтвання своїх вимог зазначає, що 20.05.2016 року Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис за реєстровим номером 4224 за кредитним договором № SAMDN3214 від 06.08.2007 року, укладеного між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 293 073, 86 грн. Про вчинення виконавчого напису нотаріуса позивачка дізналась випадково, коли звернулась до Державної прикордонноїслужби України із заявою про надання отримання інформації про її особу та отримала відповідь про те, що в даній службі знаходиться на виконанні ухвала Дніпровського райсуду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 01.08.2016 року № 209/2806/16-ц про тимчасове обмеження у її виїзді за межі України, винесена за поданням головного державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської обл. Вподальшому виконавче провадження вказаним ВДВС було закрите, а справу передано на виконання до Святошинського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві за місцем проживання позивачки. 28.09.2016 року постановою державного виконавця Святошинського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві було відкрите виконавче провадження на підставі винавчого напису приватного нотаріуса, при цьому позивачку було позбавлено законної конституційної можливості заперечити проти зробленого банком розрахунку, а також у оспорюваному виконавчому написі нотаріусом було вказане місце проживання позивачки - АДРЕСА_1 , що є порушенням вчинення виконавчого напису в м.Дніпро та відкриття виконавчого провадження в м.Кам"янське.

Також позивачка зазначила, що зверталась до Незалежної Акредитованої експертної Групи ТОВ "МІГ" для виготовлення та аналізу зазначеної у виконавчому написі односторонньої нарахованої заборгованності ПАТ "КБ "Приватбанк" та згідно їх розрахунку від 17.04.2016 року сума заборгованності складає 199 213, 00 грн.

Вважаючи, що виконавчий напис вчинений 20.05.2016 року з порушенням законодавства, просила визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надав суду відзив та просив відмовити у задоволенні позову.

Треті особи: особи Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та представник Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстицій у м.Києві в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про день, час та місце судового розгляду, надали суду відзив та просили в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 20.05.2016 року Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис за реєстровим номером 4224 за кредитним договором № SAMDN3214 від 06.08.2007 року, укладеного між позивачкою ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 293 073, 86 грн (а.с. 15).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52358564 від 28.09.2016 року, було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса № 4224 за кредитним договором № SAMDN3214 від 06.08.2007 року, укладеного між позивачкою ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 293 073, 86 грн (а.с 14).

Відповідно до виписки з рахунку боржникаі від 17.04.2016 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № SAMDN3214 від 06.08.2007 року становить 291 373, 86 грн., з яких 76 942,92 грн. - заборгованість за кредитом, 7 627, 33 грн. - заборгованість за процентами, 4 933, 07 грн. - заборгованність з комісії, 499,87 ГРН.- заборгованність по штрафам та 13 874, 86 грн. - заборгованність по штрафам (відсоток від суми заборгованості) (а.с. 72).

Також судом встановлено, що представником ПАТ КБ "Приватбанк" 27.04.2016 року було двічі надіслано позивачу вимогу з розрахунками заборгованості, щодо сплати вищевказаної заборгованості, однак вимога залишилася без реагування (а.с. 144-149).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ "Приватбанк" надав нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із занначенням суми заборгованності та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованності.

Судом встановлено з письмових доказів наданих Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. ( а.с.55-57,138-156), позивачка була належним чином повідомлена - направлено Письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором ( та.с.144-149) 27.04.2016 року, а тому 20.05.2016 року було вчинено виконачий напис нотаріуса.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи позивачка була належним чином повідомлена про порушення кредитних зобов`язань та обов`язок ліквідувати допущені порушення не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису, доказів про оспорювання кредитного договору суду не надала, доказів про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором SAMDN3214 від 06.08.2007 року, укладеного між позивачкою ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 293 073, 86 грн (а.с. 15) суду не надала.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не можу грунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень

За таких підстав, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 5, 10, 11, 12, 13, 15-16, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, Законом «Про нотаріат» ,суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПАТ КБ "Приватбанк", третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстицій у м.Києві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: Т.О. Величко