Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 607/15134/18

провадження № 61-14247св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач 1 - Тернопільська міська рада,

відповідач 2 - виконавчий комітет Тернопільської міської ради,

відповідач 3 - Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2019 року в складі судді Вийванка О. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 червня 2019 року в складі колегії суддів: Костів О. З., Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради (далі - ВК Тернопільської міської ради), Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заподіяну моральну шкоду в розмірі 9 млн. грн.

Позов мотивований тим, що з 1998 року він є власником приватного підприємства «Галактика» (далі - ПП «Галактика»). 26 квітня 2001 року Тернопільська міська рада надала ПП «Галактиці» в постійне користування земельну ділянку площею 0.70 га по АДРЕСА_1 для будівництва 12-квартирного житлового будинку.

Зазначав, що на вказаній земельній ділянці збудовано палевий фундамент по всій території, 6 гаражів 100%-ї готовності, квартиру № 7 загальною площею 280 кв.м 100 %-ї готовності, в якій проживали люди, та ще 3 квартири 50%-ї готовності.

Вказував, що без його відома, приватне мале підприємство «Тернопільська фірма «Будівельник» (далі - ПМП «Тернопільська фірма «Будівельник») подало до ВК Тернопільської міської ради заяву для отримання дозволу на будівництво на його земельній ділянці групи багатоквартирних будинків.

Зазначав, що 15 березня 2007 року ВК Тернопільської міської ради прийняв рішенням № 304 «Про розгляд звернення ПМП «Тернопільська фірма «Будівельник» з питань будівництва», яким надав дозвіл останньому будувати групу багатоквартирних житлових будинків з вбудованими стоянками для автомобілів та приміщеннями громадського призначення на їх земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .

Вказував, що 06 листопада 2013 року рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/878/13-г/4 визнано недійсним зазначене рішення ВК Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року № 304.

Посилаючись на те, що йому заподіяна шкода як єдиному власнику ПП «Галактика», звернувся до суду для захисту своїх порушених прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з того, що позивачем не надано належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому діями відповідачів моральної шкоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2019 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не досліджені всі докази та не враховані всі істотні обставини справи.

Короткий зміст вимог відзиву на касаційну скаргу

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 607/15134/18 з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 1998 року являється власником ПП «Галактика».

26 квітня 2001 року Тернопільська міська рада надала ПП «Галактика» в постійне користування земельну ділянку площею 0.70 га по АДРЕСА_1 для будівництва 12-квартирного житлового будинку та видала Державний акт на право постійного користування землею серія II-ТР від 26 квітня 2001 року.

Згідно рішення ВК Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року № 304 «Про розгляд звернення ПМП «Тернопільська фірма «Будівельник» з питань будівництва» ПМП «Тернопільська фірма «Будівельник» надано дозвіл на будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими стоянками для автомобілів та приміщеннями громадського призначення на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/878/13-г/4 від 06 листопада 2013 року визнано недійсним рішення ВК Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року № 304 «Про розгляд звернення ПМП «Тернопільська фірма «Будівельник» з питань будівництва».

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У випадку відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Наведена норма є спеціальною, тобто у ній передбачені особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності.

До таких особливостей відноситься: суб`єктний склад завдавачів шкоди, завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим та органів місцевого самоврядування.

Якщо шкода завдається не у сфері владно-адміністративних відносин, а у господарський або технічній діяльності органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування, вона відшкодовується не за правилами статті 1173 ЦК України, а на загальних підставах (стаття 1166 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 521/2354/17 (провадження 61-31413св18).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року в справі № 459/2505/16 (провадження 61-14731св18).

Як вбачається з рішення господарського суду Тернопільської області від 06 листопада 2013 року, при визнанні недійсним рішення ВК Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року № 304 «Про розгляд звернення ПМП «Тернопільська фірма «Будівельник» з питань будівництва», встановлено невідповідність його чинному законодавству та матеріалам, на підставі яких воно прийняте. Дане рішення суду прийнято за позовом ПМП «Галактика».

Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що вказана обставина не може бути єдиною й безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справа № 454/2842/15-ц (провадження 61-6916св18).

Вирішуючи даний спір суди правильно визначились з характером спірних правовідносин, встановили в повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшли до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що полягає в фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи внаслідок порушення норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями Тернопільської міської ради, ВК Тернопільської міської ради та наслідками, зазначеними ним у позові.

Доводи касаційної скарги заявника про те, що рішенням господарського суду від 06 листопада 2013 року по справі № 921/878/13-г/4 встановлено дискримінаційний характер рішення Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року № 304 та нанесення йому майнової і моральної шкоди не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Вказаним рішенням суду встановлено факт невідповідності рішення міської ради від 15 березня 2007 року № 304 чинному законодавству. Однак, вказана обставина не може бути єдиною й безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. Позивач належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, внаслідок протиправного рішення міської ради, яке згодом було скасовано, а також причинно-наслідкового зв`язку між ними не надав.

Крім того, рішенням господарського суду від 06 листопада 2013 року по справі № 921/878/13-г/4 не встановлено факту нанесення заявнику рішенням ВК Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року № 304 майнової шкоди.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним ОСОБА_1 у апеляційний скарзі, які обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов