Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 1519/23832/2012

провадження № 61-10294св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У грудні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 2338-н від 09 квітня 2008 року, яка складається з: прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 травня 2008 року по 20 грудня 2012 року у розмірі 37 149, 95 євро, простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту за період з 01листопада 2008 року по 20 грудня 2012 року у розмірі 4 000, 00 грн та пені за період з 18 квітня 2011 року по 20 грудня 2012 року у розмірі 8 997, 86 євро. Окрім того, банк просив внести зміни до пунктів 1.2. та 1.6.1.2. кредитного договору № 2338-н від 09 квітня 2008 року.

04 липня 2013 року АТ «Ощадбанк» подало до Малиновського районного суду м. Одеси заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 2338-н від 09 квітня 2008 року у загальному розмірі 111 601, 11 євро та 5 984, 78 грн за період з 01 травня 2008 року по 19 червня 2013 року.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року позов АТ «Ощадбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 2338-н від 09 квітня 2008 року у загальному розмірі 46 147, 81 євро та 4 000, 00 грн, яка складається з прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 травня 2008 року по 20 грудня 2012 року в розмірі 37 149, 95 євро, простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту за період з 01 листопада 2008 року по 20 грудня 2012 року в розмірі 4 000, 00 грн, пені за період з 18 квітня 2011 року по 20 грудня 2012 року в розмірі 8 997, 86 євро.

Внесено зміни до кредитного договору № 2338-н від 09 квітня 2008 року, а саме в пункті 1.2. слова та цифри «на 240 (двісті сорок) місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 09 квітня 2028 року» замінено на «терміном остаточного погашення кредиту встановити дату подання позовної заяви», в пункті 1.6.1.2. «сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 09 квітня 2028 року» замінено на «остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше подання цієї позовної заяви».

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У січні 2018 року АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що при ухваленні 18 липня 2013 року заочного рішення судом не була врахована заява про збільшення позовних вимог.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 січня 2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 2338-н від 09 квітня 2008 року у загальному розмірі 65 453, 30 євро та 1 984, 78 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що 04 липня 2013 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, яка не була врахована судом при вирішенні справи по суті. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року позов банку задоволено в повному обсязі, однак з відповідачів на користь АТ «Ощадбанк» було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором без урахування заяви про збільшення позовних вимог, що є підставою для ухвалення додаткового рішення у справі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 січня 2018 року скасовано та відмовлено АТ «Ощадбанк» у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що уточнені позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості на загальну суму 111 601, 11 євро та 5 984, 78 грн не були предметом розгляду при ухваленні заочного рішення. Оскільки відповідачі не давали пояснень стосовно збільшених позовних вимог, не надавали доказів по цим вимогам, додаткове рішення підлягає скасуванню як ухвалене з порушенням пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2019 року АТ «Ощадбанк» звернулося до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просило скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року та залишити в силі додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 січня 2018 року.

В обґрунтування касаційної скарги посилалося на те, що в резолютивній частині заочного рішення зазначено, що позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволено в повному обсязі, однак стягнута судом першої інстанції сума заборгованості не відповідає заявленим позивачем позовним вимогам.

Сторонами не надавалися пояснення у справі у зв'язку з проведенням заочного розгляду справи. При ухваленні заочного рішення суд не відмовив позивачу у задоволенні позову в частині збільшених позовних вимог, задовольнив позов в повному обсязі, однак не зазначив точної суми, яка підлягала стягненню солідарно з відповідачів на користь банку.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «Ощадбанк» про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд позбавив банк права на повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

21 червня 2019 року справа № 1519/23832/2012 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у задоволенні касаційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що АТ «Ощадбанк» у грудні 2012 року звернулося з позовом до ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 та просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 2338-н від 09 квітня 2008 року, яка складається з: прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 травня 2008 року по 20 грудня 2012 року у розмірі 37 149, 95 євро, простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту за період з 01листопада 2008 року по 20 грудня 2012 року у розмірі 4 000, 00 грн та пені за період з 18 квітня 2011 року по 20 грудня 2012 року у розмірі 8 997, 86 євро. Окрім того, банк просив внести зміни до пунктів 1.2. та 1.6.1.2. кредитного договору № 2338-н від 09 квітня 2008 року.

04 липня 2013 року АТ «Ощадбанк» подало до Малиновського районного суду м. Одеси заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 2338-н від 09 квітня 2008 року у розмірі 111 601, 11 євро та 5 984, 78 грн, яка складається з: строкового основного боргу по кредиту у розмірі 59 549, 28 євро, простроченого основного боргу по кредиту у розмірі 2 982, 32 євро, прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 травня 2008 року по 19 червня 2013 року у розмірі 38 170, 66 євро, простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту за період з 01 травня 2008 року по 19 червня 2013 року у розмірі 4 560, 00 грн, пені за прострочений основний борг по кредиту за період з 01 травня 2008 року по 19 червня 2013 року у розмірі 818, 27 євро, пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 травня 2008 року по 19 червня 2013 року у розмірі 10 080, 58 євро, пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 01 травня 2008 року по 19 червня 2013 року у розмірі 1 424, 78 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року позов АТ «Ощадбанк» задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором відповідно до первісної позовної заяви на загальну суму 46 147, 81 євро та 4 000, 00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року, судом по суті була розглянута позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2338-н від 09 квітня 2008 року, яка виникла станом на 20 грудня 2012 року у розмірі 46 147, 81 євро та 4 000, 00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ухвалення Малиновським районним судом м. Одеси процесуального рішення про прийняття до розгляду заяви АТ «Ощадбанк» про збільшення позовних вимог, направлення відповідачам копії вказаної заяви та того, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором на загальну суму у розмірі 111 601, 11 євро та 5 984, 78 грн були предметом судового розгляду при ухваленні заочного рішення.

Враховуючи ту обставину, що відповідачі не подавали докази та не давали пояснення стосовно заяви про збільшення позовних вимог, яка не була предметом судового розгляду та не знайшла свого відображення в описовій частині заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку про ухвалення додаткового рішення з порушенням пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України та наявність підстав для його скасування.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що судом при ухваленні заочного рішення було вирішене питання про право, однак не зазначено точну суму грошових коштів, яка підлягала стягненню солідарно з відповідачів на користь банку, оскільки зі змісту заочного рішення вбачається, що судом не було допущено неточності при визначенні суми грошових коштів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк».

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

СуддіВ. М. Ігнатенко С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов