ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3843/19 Справа № 199/9363/18 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити певну дію

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити певну дію визнано неподаним та повернуто позивачу.

Зобов'язано УДКСУ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра повернути ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, сплачений судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок по квитанції № 1/39 від 30.11.2018 року на розрахунковий рахунок №4003 до УДКСУ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра (а.с. 38).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення суддею першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 42-48).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити певну дію (а.с. 3-8).

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху з тих підстав, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: не зазначені та не надані докази, що підтверджують обставини позову; не зазначено, які конкретні способи участі батька у вихованні доньки позивач просить визначити, враховуючи, що з рішенням органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради від 06.11.2018 року він не згоден. Позивачу надано строк до 28.12.2018 року, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали, для усунення вказаних недоліків (а.с. 17).

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2019 року зазначена позовна заява була повернута позивачу як неподана. В обґрунтування ухвали суддя посилався на те, що на виконання вказаної ухвали суду позивач надав уточнену позовну заяву з викладенням інших обставин, ніж у первісному позові, а саме: позивач не залучив матір дитини, з якою на теперішній час проживає дитина, оскільки розгляд даної справи та прийняття рішення по ній не може бути здійснено без участі матері дитини; в прохальній частині позивач просить встановити дні побачень дитини з його батьком - ОСОБА_2 (дідом дитини) та його матір'ю - ОСОБА_3 (бабою дитини), які не залучені до участі у справі, таким чином позивач ставить позовні вимоги відносно осіб, які відповідно до вимог чинного Сімейного кодексу України мають право лише самі звертатися з вимогою про надання їм часу як дід та баба на спілкування з дитиною; в позовній заяві ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним та скасувати рішення органу опіки та піклування, який не є юридичною особою, а лише є дорадчим органом Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради та дане рішення носить рекомендований характер; в уточненій позовній заяві, яка викладена в новій, аніж первісний позов редакції, позивач просить визнати незаконним рішення органу опіки та піклування, не зазначаючи при цьому підстави його незаконності, тобто всупереч яким нормам права (закону) прийняте дане рішення та не зазначає підстав для скасування вказаного рішення органу опіки та піклування зважаючи на те, що у разі незгоди будь-кого з батьків з рішенням органу опіки та піклування вказаний спір (визначення днів побачень з дитиною) вирішується виключно у судовому порядку шляхом встановлення судом днів побачень одного з батьків з дитиною та встановлення порядку участі у вихованні дитини, а не шляхом скасування рішення органу опіки та піклування, яке, як зазначалося вище, носить рекомендований характер. Таким чином, виходячи з того, що позивач вимоги судді не виконав, недоліки, зазначені в ухвалі від 05.12.2018 року не усунув, суддя дійшов висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу у відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Однак з вказаними висновками судді 1 інстанції, колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частинною 3 ст. 185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Колегія апеляційного суду не погоджується з висновком судді щодо неусунення позивачем недоліків, зазначених в ухвалі від 05.12.2018 року, в наслідок чого позовна заява була визнана неподаною та повернута позивачу.

Так, на виконання ухвали, 19 грудня 2018 року позивачем подана до суду уточнена позовна заява із зазначенням конкретних способів участі батька у вихованні доньки, які позивач просив визначити, та надані докази на підтвердження обставин справи, тобто, недоліки, зазначені в ухвалі від 05.12.2018 року, позивачем були виконані.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що питання про характер правовідносин, належність та допустимість доказів суд повинен вирішувати у відповідності з вимогами статей 77 і 78 ЦПК України.

Питання про наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права суд повинен вирішувати під час розгляду справи, а уточнення позовних вимог суд може вирішити під час підготовчого засідання відповідно до статті 197 ЦПК України, зокрема може роз'яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи.

Крім того, згідно роз'яснень, викладених в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи у суді першої інстанції", подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що ст.ст. 51-53 ЦПК України передбачена можливість та підстави заміни неналежного відповідача, залучення у справі третіх осіб.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Посилаючись на те, що позивачем в уточненому позові не зазначено підстави незаконності прийнятого рішення та підстави для скасування рішення органу опіки та піклування, суддя першої інстанції порушив вимоги ст. 13 ЦПК України, якою передбачено вільний вибір позивачем способу захисту та доказів, якими останній буде підтверджувати свої позовні вимоги.

На зазначене суддя першої інстанції уваги не звернув, та у порушення зазначених вище норм закону дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Також, колегія суддів також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і далі кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала судді постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367,368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: