Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2779/14-ц Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 61 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 274/2779/14 за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 лютого 2019 року, постановлену під головуванням судді Корбута В.В. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, у якій просила визнати протиправним та скасувати повідомлення від 14.12.2018 р. № 7/51840 старшого державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язати Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області розпочати примусове виконання рішення на підставі виданого виконавчого листа.

В обґрунтування скарги зазначала, що рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.03.2016 р. у справі № 274/2779/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, на виконання якого видано виконавчий лист від 05.12.2018 р., не може бути самостійно виконано ОСОБА_1, а тому підлягає примусовому виконанню. За таких обставин повідомлення від 14.12.2018 р. № 7/51840 державного виконавця про повернення зазначеного виконавчого листа без виконання є незаконним.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 лютого 2019 року в задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку і у поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким скаргу на дії державного виконавця задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Відмова у задоволенні скарги на дії державного виконавця по поверненню виконавчого листа без прийняття до виконання перешкоджає законному способу виконання судового рішення, що набрало законної сили, а тому порушує її право на володіння та користування майном, що було визнано за нею згаданим рішенням.

У відзиві на апеляційну скаргу Бердичівський міськрайонний відділ ДВС просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Зазначає, що державний виконавець, повертаючи виконавчий лист без виконання діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.03.2016 р., яке набрало законної сили 22.03.2016 р., у справі № 274/2779/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна було вирішено поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 ідеальній частині на житловий будинок загальною площею 63,00 кв. м, що знаходиться по вул. Демчинській 179, в с. Малосілка Бердичівського району Житомирської області; по 1/2 ідеальній частині квартири АДРЕСА_1; по 1/2 частині легкового автомобіля MERCEDES-BENZ 313 Sprinter, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 90 000 грн., вантажного автомобіля ГАЗ 2752, 2003 року випуску, д.н.з. 6920ВВ, вартістю 20 000 грн.; легкового автомобіля TOYOTA Camry 2.4, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 200 000,00 грн.; та 1/2 частину сукупності будівельних матеріалів та обладнання, використаних під час будівництва гаражів № 12 та № 13 загальною площею 48 кв. м, які розташовані по вул. Шелушкова, 21, в м. Бердичеві вартістю 10 249,00 грн., залишивши вказане майно у їх спільній частковій власності, а також вирішено питання розподілу судових витрат (а. с. 17 19).

05.12.2018 р. Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області у даній справі був виданий виконавчий лист (а.с. 6).

Виконавчий лист було пред'явлено заявником на примусове виконання до Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області.

Повідомленням старшого державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області ОСОБА_2 від 14 грудня 2018 року виконавчий лист було повернуто стягувачу без прийняття до виконання відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення, передбаченого ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що виконання Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.03.2016 року не передбачає застосування заходів його примусового виконання, а тому дії державного виконавця по поверненню виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання були вчинені відповідно до закону в межах його повноважень.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.03.2016 року, зокрема, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину згаданого вище рухомого та нерухомого майна.

З огляду на це та у відповідності до положень ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», виконання вказаного рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень як то: звернення стягнення на кошти, майно, тощо; звернення стягнення на дохід боржника; вилучення і передача предметів; заборона боржнику розпоряджатися та користуватися майном, коштами; зобов'язання вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Також зазначені права та обовязки виконавця.

А тому державним виконавцем відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» обґрунтовано повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконання рішення не передбачає застосування заходів його примусового виконання.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

При цьому доводи в апеляційній скарзі про те, що повернення виконавчого листа без виконання порушує право заявниці на володіння та користування власним майном не можуть бути підставою для визнання неправомірними дій державного виконавця в контексті заявлених позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на норми ст.432 ЦПК України (виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню) та вказівка на те, що визнати виконавчий лист таким, що був виданий помилково, суд може лише за заявою стягувача або боржника хоча такої заяви не подавалось, колегією суддів не враховуються, оскільки при розгляді скарги суд першої інстанції судове рішення цієї нормою закону не обгрунтовував. Одне із посилань суду в мотивувальній частині ухвали на помилковість видачі виконавчого листа не було правовою підставою для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 та не впливає на правильність постановленого судового рішення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційний інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення відповідає названим положенням цивільно-процесуального закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.03.2019.

Головуючий Судді