Головуючий у І інстанції Гончарук В.П.
Провадження №22-ц/824/3894/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2008 року на користь ОСОБА_3, на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ј частини усіх видів доходу до 1/8 частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього часу стягнення аліментів в розмірі ј частини усіх видів доходів за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2008 року по справі № 2-1409/1-2008.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 22 липня 2008 року він одружився з ОСОБА_5, від шлюбу з якою має двох спільних дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3

Дружина ОСОБА_5 на даний час не працює, так як знаходиться у декретній відпустці. Таким чином, сімейний стан позивача змінився, оскільки у нього на утриманні знаходяться двоє дітей від другого шлюбу та дружина. Згідно довідки з місця роботи, а саме із Збройних сил України від 25.06.2018 року № 305/454 розмір заробітної плати позивача за травень 2018 року становить 12 508,83 грн., розмір аліментів з якої склав 3 111,10 грн. Залишок коштів після сплати аліментів на користь відповідача не забезпечує важливі життєві потреби та ставить позивача та його сім'ю у скрутне матеріальне становище.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, ОСОБА_2 посилався на те, що всупереч приписів визначених ч. 1 ст.192 СК України, суд відмовив в задоволенні вимог про зменшення розміру аліментів, пославшись на незмінність матеріального стану позивача. Однак, при ухваленні рішення суд не врахував зміну сімейного стану позивача, не зазначивши з цього приводу жодних мотивів у рішенні.

У відзиві, що надійшов від відповідачки ОСОБА_3, остання просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У відповідності до п.1, ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його небґрунтованості та недоведеності, однак, з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2008 року у справі № 2-1409-1/2008.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2008 року у справі № 2-1409-1/2008 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 28.03.2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

Також встановлено, що 22.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено шлюб, від якого вони мають малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6, 7, 8).

Згідно довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, щодо суб'єкта позивача ОСОБА_2 встановлено, що за останнім зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0919 га за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бузівка, кадастровий номер НОМЕР_1; на земельну ділянку, площею 0,08 га за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, кадастровий номер НОМЕР_2 та 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, за дружиною відповідача від другого шлюбу ОСОБА_5 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено погіршення його матеріального стану у порівнянні з його матеріальним станом, який був врахований Дніпровським районним судом м. Києва при ухваленні рішення від 19.05.2008 року про стягнення аліментів у справі 2-1409-1/2008., а тому відсутні підстави для задоволення позову та зменшення розміру аліментів, що стягуються із позивача на користь відповідачки.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону.

За змістом наведених норм зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з'явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказана позиція відображена у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Пунктами 17,23 постанови роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них, у відповідності до ст. 192 СК України.

Разом з тим, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

Звернувшись з позовом, ОСОБА_2 до позовної заяви долучив свідоцтво про шлюб та два свідоцтва про народження, з яких вбачається, що у нього відбулись зміни його сімейного стану, зокрема він створив нову сім'ю і у нього народилося двоє малолітніх дітей - 2009 та 2015 року народження.

Тобто, обставиною, якою позивач обґрунтовував свої вимоги для зменшення визначеного розміру аліментів з ј частини на 1/8 частину, є зміна сімейного стану платника аліментів, внаслідок чого у нього виникли додаткові зобов'язання фінансового характеру щодо забезпечення рівня не тільки першої дитини, але й двох дітей від нового шлюбу. Саме такі підстави для зміни розміру присуджених аліментів й передбачені положеннями ст.192 СК України та помилково не були враховані судом першої інстанції при вирішенні даного спору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про зміну сімейного стану позивача, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 та з метою забезпечення рівності матеріального забезпечення всіх дітей позивача, з врахуванням обов'язку батьків з утримання дитини, колегія вважає, що зменшення частки матеріального забезпечення з ј до 1/6 частини від заробітку (доходу) позивача не порушить право дитини на гідний рівень життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення суду про відмову в позові підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів -задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний код НОМЕР_3) на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2008 року на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2, ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: