ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Херсон

Номер справи: 653/2903/18

Номер провадження: 22-ц/819/455/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Приходько Л.А.

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року, у складі судді Крапівіної О.П., в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заборгованості, компенсації втрати частини заробітку, моральної шкоди, зобов'язання провести коригування відомостей про щомісячне нарахування та сплату внесків до Пенсійного фонду України

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заборгованості, компенсації втрати частини заробітку, моральної шкоди, зобов'язання провести коригування відомостей про щомісячне нарахування та сплату внесків до Пенсійного фонду України. Позов мотивований тим, що рішенням Генічеського районного суду від 07.06.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16.08.2016 року, стягнуто з КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_2 заробітну плату в сумі 2682,44 гривні. Позивач вказує, що КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» рішення суду про стягнення на його користь заробітної плати не виконало, тому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 02.02.2016 року по день ухвалення судом рішення, компенсацію у зв'язку із втратою частини заробітку в сумі 11795,71 гривень, моральну шкоду завдану не проведенням розрахунку по заробітній платі в сумі 80 000 гривень, зобов'язати відповідача провести корегування відомостей до звіту про щомісячне нарахування та сплату внесків до Пенсійного Фонду України.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року позов задоволено часткового. Стягнуто з КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку з 03.09.2018 по день постановлення рішення в сумі 8457 гривень з відрахуванням всіх обов'язкових платежів, передбачених законом, в решті в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції помилково визначив період стягнення середнього заробітку з дати звернення до суду з вказаним позовом - 03.09.2018 року, а не з дня звільнення, як він просив у позові. Вказує не необґрунтованість та безпідставність відмови суду в стягнення компенсації втрати частини заробітку та моральної шкоди. Просить змінити рішення суду та стягнути з КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на його користь середньоденний заробіток з розрахунку 140,95 гривень, починаючи з 02.02.2016 року по 02.09.2018 рік, компенсацію у зв'язку із втратою частини заробітку згідно розрахунку у сумі 11795,71 гривен, моральну шкоду у розмірі 80000 гривен. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 03.09.2018 року по день постановлення рішення судом першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача провести корегування відомостей до звіту про щомісячне нарахування та сплату внесків до Пенсійного Фонду України ніким не оскаржується.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», яке вважає рішення законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги юридично безпідставними. Просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2 та представника КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07.06.2016 року по цивільній справі №653/530/16 позов ОСОБА_2 про скасування розпорядження Генічеського міського голови № 04 від 02 лютого 2016 року «Про дострокове припинення дії контракту керівником КП «Генічеське ВУВКГ», поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати, моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з КП «Генічеське ВУ ВКГ» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за 2 робочі дні грудня місяця 2015 року в сумі 327, 27 гривень, 12 робочих днів січня місяця 2016 року в сумі 2355,17 гривень, всього на суму 2682,44 гривень, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

16 серпня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Херсонської області вказане рішення залишено без змін.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 07.06.2016 року про стягнення зКП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_2 заробітної плати в сумі 2682,44 гривень станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції - 04 грудня 2018 року не виконано, що не заперечується сторонами.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Стаття 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Визначальними при застосуванні положень статті 117 КЗпП України є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та момент проведення з ним остаточного розрахунку, тому після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідні висновки про застосування норм права висловлені Верховним Судом України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц13.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07.06.2016 року по цивільній справі №653/530/16 стягнута судом сума була спірною, узгодженою рішенням суду. Крім того позивач в день звільнення був відсутнім на роботі, що встановлено судовим рішенням, тому обов'язок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. Позивач не звертався до підприємства про виконання рішення Генічеського районного суду від 07.06.2016 року ні особисто, ні в порядку примусового виконання. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати звернення до суду із даною позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованої заробітної плати, тобто з 03.09.2018 року по день ухвалення рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки ним помилково застосовано до даних правовідносин положення ст.116 КЗпП України, за якими, якщо працівник в день звільнення не працював, то виплата всіх сум, що належать йому від підприємства мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Так, в даній справі сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 2682,44 грн вже визначена рішенням суду, яке набрало законної сили 16 серпня 2016 року, однак не виконано відповідачем і тому вказані положення ст.116 КЗпП України, які регулюють строки розрахунку при звільненні, не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

У зв'язку зі спором про належність сум, які підлягали сплаті ОСОБА_2, у відповідача виник обов'язок сплатити 2682,44 гривні після набрання законної сили рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07.06.2016 року - 16 серпня 2016 року. Тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку в порядку ст.117 КЗпП України підлягають частковому задоволенню, а саме середній заробіток має бути розрахований з 17 серпня 2016 року.

Оскільки рішенням суду першої інстанції стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 03 вересня 2018 року і в цій частині рішення суду ніким не оскаржується, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 17 серпня 2016 року по 02 вересня 2018 року (510 робочих днів) та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у вказаній частині частково. При обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку заборгованості колегія суддів виходить із денного заробітку 140,95 грн (сума середньоденного заробітку встановлена попередніми рішеннями суду) Х 510 робочих днів = 71 884,5 гривень (без утримання податків та інших обов'язкових платежів та зборів).

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про немотивовану відмову суду про стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням виплати.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що:

1) індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 року N 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації).

За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Спір із цього приводу розглядається судом за заявою стягувача в позовному провадженні;

2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427 ( 1427?97?п) (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року N 692 ( 692-99-п ), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

В період спірних правовідносин нарахування та виплата вказаної компенсації регулюється ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 з змінами та доповненнями, Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

ОСОБА_2 надано розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної, з яким колегія суддів не може погодитись, оскільки позивач в розрахунку зазначає заробітну плату в розмірі 3000 гривень, тоді як за рішенням суду йому має бути сплачено одноразово 2682,44 гривні (після утримання податків і обов'язкових платежів - 2159,36 гривень) та проводить розрахунок компенсації з щомісячного нарахування по 3000 гривень (як би мало місце нарахування заробітної плати щомісячно по 3000 гривень).

Як роз'яснено у листі Міністерства соціальної політики України від 22.05.2018 року № 2/0/216-18 щодо нарахування компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію заробітної плати сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту ІСЦ у відсотках для визначення суми компенсації. ІСЦ для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних ІСЦ за період невиплати грошового доходу. ІСЦ у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Приріст ІСЦ, розрахований за період невиплати ОСОБА_2 заробітної плати стягнутої рішенням суду, що набрало законної сили в серпні 2016 року (вересень 2016 року - березень 2019 року) становить 35,6 %. Сума компенсації становить 2159,36 грн ? 35,6 : 100 = 768,73 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію заробітної плати підлягає скасуванню, вказана позовна підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Установивши порушення прав позивача, суд першої інстанції вказав на пропуск ним строку позовної давності з вимогами про стягнення моральної шкоди. Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки рішення суду про стягнення заробітної плати не виконано і на час ухвалення рішення судом першої інстанції, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації життя та призводить до порушення нормальних умов життя. Враховуючи наведене, з урахуванням вимог розумності та справедливості колегія суддів вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1-4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заборгованості, компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням виплати, моральної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» середнього заробітку за час затримки розрахунку заборгованості, компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням виплати, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку заборгованості в сумі 71884,50 гривень.

Стягнути з Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_2 компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 768,73 гривень.

Стягнути з Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1000 гривень.

В іншій частині рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

Л.А. Приходько

Повне судове рішення складено 01 квітня 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас