Єдиний унікальний номер 341/923/17
Номер провадження 2/341/36/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді -Юсип І.М.

секретарів судового засідання -Король І.Л.,Гомерди Г.М.

з участю позивача -ОСОБА_1,

представників позивача -ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача -ФОП ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Галичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_5-М., ОСОБА_4, збільшивши позовні вимоги, просить суд стягнути на її користь:

- з ОСОБА_5-М. 1 697 562, 55 грн. неповернутої позики та відсотки за користування такою;

-солідарно з ОСОБА_5-М. та ОСОБА_4 29 522,83 грн. неповернутої позики та відсотки за користування такою;

-з ОСОБА_5-М. 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

-з ОСОБА_4 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

-вирішити питання розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що 10 серпня 2012 року позичила ОСОБА_5-М. кошти в сумі 20 500 Євро, які останній зобовязався повернути в термін до 01 грудня 2012 року. Укладення договору позики стверджується складеною відповідачем розпискою. У зазначений термін відповідача коштів не повернув.

02 жовтня 2013 року відповідачем ОСОБА_5-М. складено акт звірки, яким відповідач погодив повернення позики 20 500 Євро та сплати коштів за користування позикою 2 000 Євро за кожен місяць користування (16 місяців * 2 000 Євро = 32 000 Євро), з поверненням мінімум 26 000 Євро до 10 січня 2014 року, решту до березня 2014 року.

11 січня 2014 року відповідачем ОСОБА_5-М. складено ще один акт звірки за яким останній зобовязується повернути до 10 березня 2014 року 58 500 Євро.

На даний час сума боргу ОСОБА_5-М не повернута, тому позивач змушена звернутись до суду.

Кошти нею були позичені ОСОБА_5-М. внаслідок переконання її чоловіка відповідача ОСОБА_4 10 серпня 2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки за яким ОСОБА_4 поручився перед нею за виконання ОСОБА_5-М. зобовязань за договором позики в межах 1 000 Євро.

Відтак, відповідачі несуть солідарний обовязок по поверненні позики в межах 1 000 Євро.

Протиправними діями відповідача ОСОБА_5-М. щодо неповернення позики та протиправними діями ОСОБА_4 щодо спонукання її передати кошти ОСОБА_5-М., їй була завдана моральна шкода яка була виражена у пережитому стресі, втраті сну, душевному хвилюванні.

Вважає, що порушене право підлягає захисту, причини пропуску строку позовної давності є поважними, оскільки ОСОБА_5-М. неодноразово обіцяв виконати зобовязання в повному обсязі. При зустрічі з ОСОБА_4 20 серпня 2015 року ОСОБА_5-М. зазначив, що кошти поверне до 01 вересня 2016 року. 01 вересня 2016 року ОСОБА_5-М. у телефонній розмові зазначив, що поверне кошти до 01 січня 2017 року. В подальшому ОСОБА_5-М. почав уникати телефонних контактів.

В судовому засіданні позивач, її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, навели доводи аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав, подав письмову заяву про визнання такого. Окрім того зазначив,що з ОСОБА_5С.М. зустрічався у 2018 р. в м.Берегово і останній пропонував йому замість коштів взамін надати будівельні матеріали так як займається бізнесом. На даний час на зв'язок не виходить.

Відповідач ОСОБА_5-М. будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, скерував заперечення на позов. Заперечуючи позов покликався на те, що згадувана позивачем розписка від 10 серпня 2012 року про отримання ним коштів та акти звірки від 02 жовтня 2013 року, 11 січня 2014 року є неналежними та недопустимими доказами, оскільки з таких неможливо ідентифікувати як особу позикодавця так і позичальника. Беручи до уваги акти звірки, зокрема, зміст акту від 11 січня 2014 року, строк позовної давності сплив 10 березня 2017 року. Позов подано по спливу зазначеного строку, відтак в задоволенні такого слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. Слід зазначити що відповідач ОСОБА_5 виявив бажання бути присутнім в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Берегівського районного суду однак не з'явився до суду та не цікавився подальшим розглядом справи. В матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи у його відсутності.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав показання, що 20 серпня 2015 року у місті Берегово Закарпатської області зустрічав ОСОБА_4 при поверненні такого з республіки Угорщина. Був свідком зустрічі, в цей день, ОСОБА_4 та ОСОБА_5-М. неподалік міста Ужгород. Предметом їх розмови було повернення коштів позичених у ОСОБА_1 які в сумі близько 60 000 Євро. ОСОБА_5-М. зобовязався повернути кошти у строк до 01 вересня 2016 року.

Аналогічні показання в судовому засіданні дала свідок ОСОБА_7

Заслухавши пояснення позивача, його представників, відповідача, свідків, дослідивши здобуті докази судом встановлено наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідності до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1047 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31.10.2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов'язання не виконане.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що10 серпня 2012 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_5-М. кошти в сумі 20 500 Євро, які останній зобовязався повернути в термін до 01 грудня 2012 року. Укладення договору позики стверджується складеною відповідачем розпискою (а.с. 207). У зазначений термін відповідача кошів не повернув.

02 жовтня 2013 року відповідачем ОСОБА_5-М. складено акт звірки, яким відповідач погодив повернення позики 20 500 Євро та сплати коштів за користування позикою 2 000 Євро за кожен місяць користування (16 місяців * 2 000 Євро = 32 000 Євро), з поверненням мінімум 26 000 Євро до 10 січня 2014 року, решту до березня 2014 року (а.с. 208).

11 січня 2014 року відповідачем ОСОБА_5-М. складено ще один акт звірки за яким останній зобовязується повернути до 10 березня 2014 року 58 500 Євро (а.с. 209).

Наявність у позивача оригіналів боргових документів свідчать про те, що зобов'язання за ними не виконано.

10 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки за яким ОСОБА_4 поручився перед нею за виконання ОСОБА_5-М. зобовязань за договором позики в межах 1 000 Євро (а.с. 80).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, ОСОБА_5-М. зобовязаний повернути позивачу 57 500 Євро особисто та 1 000 Євро солідарно з поручителем ОСОБА_4

Відповідно до статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до офіційного курсу валют НБУ на день подання позову вартість 100 Євро складає 29,522827 грн. Відтак заборгованість підлягає стягненню у національній валюті враховуючи зазначений курс.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода - це зумовлені моральними стражданнями втрати немайнового характеру. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, втрата роботи, втрата довіри близьких людей, тощо. Тому, встановлюючи факт такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють субєктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя.

Протиправними діями відповідача ОСОБА_5-М. щодо неповернення позики ОСОБА_8 була завдана моральна шкода яка була виражена у пережитому стресі, втраті сну, душевному хвилюванні. Враховуючи зазначене та визнання позову ОСОБА_4, позов в частині вимог про стягнення моральної шкоди слід задовольнити.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1, 3 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5-М. вчинив дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, а саме визнав такий 20 серпня 2015 року, що стверджується показаннями ОСОБА_6 та ОСОБА_9 А тому, перебіг позовної давності перервано, і такий починається заново. Відтак, позов поданий до суду 03 липня 2017 року в межах строку позовної давності.

Питання розподілу судових витрат слід вирішити в порядку статті 88 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, 525,526,612,625,1046-1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 247, 258, 263, 265, 272, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 697 562,55 (один мільйон шістсот дев'яносто сім тисяч пятсот шістдесят дві) грн. 55 коп. неповернутої позики та відсотків.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 29 522,83 грн. не повернутої позики та відсотків.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 2 000 ( дві тисячі) грн. моральної шкоди, та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 судовий збір в розмірі 8 000 грн., які останньою було сплачено при подачі позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25 березня 2019 року.

Суддя:ОСОБА_11