28 березня 2019 року м. Мукачево Справа №303/681/19
2/303/694/19
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Немеш Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мукачево матеріали цивільної справи
до відповідача ОСОБА_2
про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про:
- збільшення розміру аліментів на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 2000,00 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
- стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 327474,89 гривень.
Крім того, позивач вказує на те, що з часу постановлення рішення суду від 20.10.2017 збільшився прожитковий мінімум для дитини і коштів, які стягуються з відповідача недостатньо для можливості матеріально забезпечити дитину.
Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 192, 196 Сімейного кодексу України.
Позивач у судове засідання не зявилася, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, відповідач в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву не надав, тому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, суд констатує таке.
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується даними свідоцтва про народження серії 1-ФМ №263627 ( а.с. 10).
На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 квітня 2007 року присуджено до стягнення з відповідача на аліменти на утримання доньки у розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи з 29.03.2007 і до досягнення дитиною повноліття.
В свою чергу, на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину у розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи з 05.09.2017 і до досягнення дитиною повноліття.
Також за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом від 10.11.2017 №303/5042/17, яка станом на 31.12.2018 року становить 4367,67 гривень (а.с. 7).
При розгляді позовних вимог за предметом спору суд передусім виходить з того, що ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини пятої ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обовязками батьків є піклування про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).
Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
За частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
У відповідності до вимог статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Як роз'яснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих положень Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці.
Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:
?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Саме така правова позиція висловлена в постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц.
Судом перевірено правильність обчислення розміру неустойки (пені), яка визначена у відповідності з приписами ст. 196 Сімейного кодексу України, а також відповідає правовій позиції Верховного Суду.
Враховуючи те, що відповідач не виконує покладені на нього судовими рішеннями зобовязання зі сплати аліментів на утримання їх спільної дитини, що призвело до наявності в останнього боргу в зазначеній позивачем сумі, а також те, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, суд приходить до висновку про підставність вимог по стягнення неустойки та необхідність їх часткового задоволення.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відносно того, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини.
Визначаючи розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню суд виходить з розрахунків наданих позивачем (а.с. 12-13), які відповідачем не спростовані.
Щодо вимог позивача про збільшення розміру аліментів, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Поряд з цим, частиною першою ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Як встановлено судом, з часу ухвалення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області рішення від 20 жовтня 2017 року, у позивача змінилося матеріальне становище, з урахуванням знецінення купівельної спроможності національної валюти, тому є всі підстави для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів до суми 1500,00 грн. щомісячно.
Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.
При цьому, визначаючи саме такий розмір аліментів суд виходить також з того, що на час звернення до суду збільшився прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, (сума аліментів за попереднім рішенням суду складає 1000 грн.), тому з урахуванням відсутності доказів щодо скрутного матеріального становища відповідача, суд приходить до висновку про доцільність стягнення вищезазначеної суми аліментів з відповідача на утримання дитини, батьком якої він є.
З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
З урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір.
На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 279, 280, 281, 284, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково.
3. Збільшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2017 року на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
4. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі по 1500,00 грн. (одна тисяча пятсот гривень) щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
5. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
6. Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави суму 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.
7. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
8. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Кость