Справа № 214/6235/13-ц
2/214/2533/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Джемерчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 23843 грн. 12 коп. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н, яка виникла у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно його умов та в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 12.07.2006 року відповідач став їх клієнтом, підписавши Анкету-заяву та підтвердивши свою згоду на те, що підписана Анкета-заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку складають укладений між ними Договір про надання банківських послуг, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати відсотки. Однак, відповідач своїх обов`язків по своєчасному погашенню кредиту та по сплаті відсотків належним чином не виконував, у результаті чого станом на 14.07.2013 року утворилась вказана вище сума заборгованості. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати у розмірі 238 грн. 43 коп.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник, також до судового засідання не з`явились, представник відповідача надала до суду відзив, у якому, заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем до позовної заяви додано виписку з умов та правил надання послуг, проте ці умови та правила відповідач не бачив та його з ними ніхто не ознайомлював. Підпис відповідача в Анкеті-заяві не підтверджує, що він ознайомився з цією інформацією. Надані позивачем умови та правила не містять дати виготовлення, підпису відповідача, а відтак незрозуміло чи саме з цими умовами та правилами нібито ознайомився відповідач, підписуючи Анкету-заяву. Також, представник відповідача у відзиві зазначає, що надані позивачем Умови підписані тільки головою ПАТ КБ «Приватбанк», проте не містять підпису позичальника, реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису, а також не має жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від конкретної заяви позичальника, відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною умовою сторін. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач не надав доказів того, що він дійсно надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого ліміту саме у розмірі 4000 грн., оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цього. Разом з тим, представник позивача зазначає про сплив строків позовної давності як до сум нарахованої пені та штрафів, так і до заборгованості за кредитом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, як убачається зі змісту позову, 12.07.2006 року відповідач став клієнтом позивача підписавши Анкету-заяву та підтвердивши свою згоду на те, що підписана Анкета-заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку складають укладений між ним та позивачем Договір про надання банківських послуг (далі Кредитний договір), згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати відсотки(а.с.6,7-10).

Згідно наданого позивачем розрахунку, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, станом на 14.07.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 23843 грн. 12 коп. з яких: 3544 грн. 53 коп. заборгованість за кредитом; 18687 грн. 01 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1111 грн. 58 коп. штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

24.03.2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги повністю (а.с.28-29) та яке ухвалою суду від 22.07.2019 року було скасовано (а.с.57-58).

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд уважає не доведеним факт отримання відповідачем кредиту саме у розмірі 4000 грн., оскільки, згідно підписаної відповідачем заяви, останньому на кредитну картку встановлено кредитний ліміт у сумі 4000 грн., проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів (платіжне доручення, меморіальний ордер тощо). Крім того, банком взагалі не надано суду належних та допустимих доказів, на підтвердження отримання та користування відповідачем кредитними коштами.

Враховуючи викладене, суд уважає не доведеним факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами, оскільки факт підписання заяви на відкриття рахунку та надання обраних банківських послуг, не підтверджує факту користування кредитними коштами.

Разом з тим, суд зазначає, що у заяві від 12.07.2006 року, зазначено про ознайомлення та згоду відповідача з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, згоду на те, що Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

Так, позивачем до заяви від 12.07.2006 року у якості доказу надано Умови та правила надання банківських послуг.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом стст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, заявою, підписаною сторонами передбачено базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору 4% на місяць із розрахунку 360 днів у році, проте зазначена заява не містить умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також штрафи, передбачені п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Оскільки позивачем суду не надано доказів на отримання відповідачем кредитних коштів, їх розміру, відтак, суд позбавлений можливості перевірки правильності нарахування відсотків за користування кредитом, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила, надані позивачем до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи заяву від 12.07.2006 року.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12.07.2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13.08.2013 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року.

Суд зазначає, що Умови та правила, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.07.2006 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору, у тому числі відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сум штрафу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак задоволенню не підлягаю та у їх задоволенні належить відмовити.

Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 192, 526, 527, 530, 533, 610, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.