Справа № 308/4978/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 жовтня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі ЮРОЧКО А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2019 року, повний текст якої складено 12 липня 2019 року, головуюча суддя Лемак О.В., про зміну способу виконання заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 травня 2016 року у цивільній справі № 308/4978/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, -

встановив:

АТ КБ «ПриватБанк» 08.02.2019 подало до Ужгородського міськрайонного суду заяву про зміну способу виконання заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.05.2016 у зазначеній справі. Мотивувало заяву таким.

12.05.2016 Ужгородський міськрайонний суд ухвалив заочне рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, яким вирішено:

в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 028Є/V-U від 06.06.2008 року звернути стягнення на предмет застави:

автомобіль Ford, модель: Transit, рік випуску: 1998, тип ТЗ: Автобус, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 ,

автомобіль марки Opel, модель: Astra, рік випуску: 2005, тип ТЗ: Легковий-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 ,

автомобіль марки Opel, модель; Combo, рік випуску: 2004, тип ТЗ: фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_5 , реєстраційний номер: НОМЕР_6 , що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 ),

та автомобіль марки Ford, модель: Transit, рік випуску: 1998, тип ТЗ: Автобус, № кузова/шасі: НОМЕР_8 , реєстраційний номер: НОМЕР_9 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_10 ),

шляхом продажу вказаних автомобілів Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаних автомобілів з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням АТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаних автомобілів з обліку в органах ДАІ України;

стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір 3654,00 грн.

На даний час банк не в змозі виконати рішення у визначений ним спосіб, оскільки відсутні документи, необхідні для реалізації предмета застави та відсутній попит покупців.

Посилаючись на ці обставини, на відсутність у законодавстві чіткого і вичерпного переліку підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду, вказуючи на суттєвість наведених обставин як перешкод для банку виконати рішення, кредитор у порядку ст. 435 ЦПК України просив встановити такий спосіб виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.05.2016 у справі № 308/4978/15-ц:

стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ) заборгованість у розмірі 62165,99 дол. США, яка складається з наступного: 15287,52 дол. США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 8007,60 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 35900,20 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 10,91 дол. США штраф (фіксована частина); 2959,77 дол. США штраф (процентна складова);

інші положення рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.05.2016 у справі № 308/4978/15-ц залишити без змін;

видати виконавчі листи.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.07.2019 у задоволенні заяви відмовлено.

Приймаючи таке процесуальне рішення, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та бездоказовості заяви, а також із того, що заявник по суті поставив питання про зміну рішення суду, яке набрало законної сили, що є неприпустимим.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, банк її оскаржив як незаконну та необґрунтовану. Посилається на обставини, якими була вмотивована заява, вказує на необхідність виконання рішення суду, що набрало законної сили, невиконання якого порушує майнові права кредитора. Зазначає також, що у банку на стадії отримання правовстановлюючих документів на заставу виникли труднощі, а саме, відсутній правовстановлюючий документ на заставний автомобіль. Апелянт просить ухвалу скасувати, заяву задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лазаренко О.В., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Звертає увагу, зокрема, на те, що автомобілі бути передані банку, який частину з них реалізував, тобто, рішення суду було частково виконано, що стягувач замовчав. Крім того, банк фактично просить змінити рішення суду по суті та змінити визначений ним спосіб захисту, що не ґрунтується на законі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: заявника АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Дурдинець Р.Ю., яка апеляцію підтримала, відповідача ОСОБА_2 адвоката Лазаренка О.В., який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи учасників процесу, суд приходить до такого.

Я випливає із заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.05.2016 у справі № 308/4978/15-ц, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (зараз Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») 20.04.2015 пред`явило позов до позичальника за кредитним договором від 06.06.2008 № 028Є/V-U і заставодавця ОСОБА_1 та до заставодавця ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави (а.с. 3-4). Цим рішенням суду:

позов задоволено;

в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 028Є/V-U від 06.06.2008 року в сумі 62165,99 дол. США (що за курсом 22,92 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2015 складає 1424844,57 грн), вилучено у відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ):

предмет застави автомобіль Ford, модель: Transit, рік випуску: 1998, тип ТЗ: Автобус, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , автомобіль марки Opel, модель: Astra, рік випуску: 2005, тип ТЗ: Легковий-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 , автомобіль марки Opel, модель; Combo, рік випуску: 2004, тип ТЗ: фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_5 , реєстраційний номер: НОМЕР_6 , що належать на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 ), та автомобіль марки Ford, модель: Transit, рік випуску: 1998, тип ТЗ: Автобус, № кузова/шасі: НОМЕР_8 , реєстраційний номер: НОМЕР_9 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_10 );

комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) на: автомобіль Ford, модель: Transit, рік випуску: 1998, тип ТЗ: Автобус, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , автомобіль марки Opel, модель: Astra, рік випуску: 2005, тип ТЗ: Легковий-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 , автомобіль марки Opel, модель; Combo, рік випуску: 2004, тип ТЗ: фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_5 , реєстраційний номер: НОМЕР_6 , що належать на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 ), та автомобіль марки Ford, модель: Transit, рік випуску: 1998, тип ТЗ: Автобус, № кузова/шасі: НОМЕР_8 , реєстраційний номер: НОМЕР_9 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_10 );

звернено стягнення на предмет застави:

автомобіль Ford, модель: Transit, рік випуску: 1998, тип ТЗ: Автобус, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 ,

автомобіль марки Opel, модель: Astra, рік випуску: 2005, тип ТЗ: Легковий-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 ,

автомобіль марки Opel, модель; Combo, рік випуску: 2004, тип ТЗ: фургон, № кузова/шасі: НОМЕР_5 , реєстраційний номер: НОМЕР_6 , що належать на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 ),

та автомобіль марки Ford, модель: Transit, рік випуску: 1998, тип ТЗ: Автобус, № кузова/шасі: НОМЕР_8 , реєстраційний номер: НОМЕР_9 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_10 ),

шляхом продажу вказаних автомобілів Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаних автомобілів з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаних автомобілів з обліку в органах ДАІ України;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір 3654,00 грн.

Таким чином, позов був пред`явлений до ОСОБА_1 як до позичальника за кредитним договором від 06.06.2008 № 028Є/V-U і заставодавця щодо автомобілів Ford Transit, р/н НОМЕР_2 , Opel Astra, р/н НОМЕР_4 , Opel Combo, р/н НОМЕР_6 , і до ОСОБА_2 як до заставодавця щодо автомобіля Ford Transit, р/н НОМЕР_9 . Предметом позову були передача предметів застави в заклад і звернення стягнення на заставлені автомобілі в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк».

Після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених ЦПК України (ст. 268 ч. 8 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017). Попередня редакція ЦПК України теж містила норму про те, що після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення (ст. 218 ч. 2).

Тим часом, у заяві про зміну способу виконання заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.05.2016 банк поставив питання про фактичне солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на свою користь заборгованості за кредитним договором від 06.06.2008 № 028Є/V-U у розмірі 62165,99 дол. США, яка складається з: 15287,52 дол. США заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 8007,60 дол. США заборгованості за відсотками; 35900,20 дол. США пені; 10,91 дол. США фіксованої частини штрафу і 2959,77 дол. США процентної складової штрафу (а.с. 1-2), тоді як у ОСОБА_2 виникло з банком лише забезпечувальне зобов`язання щодо виконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору і лише в межах вартості відповідного предмета застави. ОСОБА_2 не виступав позичальником за кредитним договором від 06.06.2008 № 028Є/V-U, доказів його солідарного з позичальником ОСОБА_1 зобов`язання у справі немає і для покладення на нього рівної з позичальником грошової відповідальності за кредитним договором правових підстав немає.

За правилами ст. 435 ЦПК України у чинній редакції, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, за заявою стягувача може встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання, постановивши з цього питання ухвалу (ч.ч. 1, 3, 7). Предметом правового регулювання в статті 435 ЦПК України є питання, пов`язані з певними обставинами щодо виконання рішення суду, а не питання ухвалення нового чи іншого рішення, зміни рішення. Положення ст. 435 ЦПК України не передбачають права суду та можливості для нього зміни резолютивної частини раніше ухваленого рішення шляхом, зокрема, вирішення питання про стягнення коштів чи встановлення відповідного обов`язку щодо особи, яка такого обов`язку не мала, не має, чи на яку такий обов`язок не покладався і щодо якої відповідне рішення не ухвалювалося. Вирішуючи питання про зміну способу або порядку виконання рішення суд не вправі ухвалити фактично нове рішення щодо нового чи іншого предмету позову та щодо іншої особи. Протилежне суперечило б суті цивільного процесу, правилам, установленим щодо диспозитивності процесу, порядку провадження у відповідних справах і на відповідних стадіях процесу, кола учасників справи, їх процесуального статусу, прав і обов`язків сторін у процесі тощо.

Зазначене є достатньою підставою для висновку про необґрунтованість заяви банку та про відсутність підстав для її задоволення.

Крім цього, слід констатувати наступне. Зі змісту заперечення боржника проти заяви стягувача, пояснення стягувача (а.с. 15-19), з інших матеріалів справи випливає та було визнано сторонами під час апеляційного розгляду, що автомобілі, на які було звернено стягнення, були передані банку в заклад і частина з них була реалізована на виконання рішення суду. Тобто, рішення суду було частково виконане. Водночас даних про те, які саме майнові об`єкти були реалізовані, яким чином були зараховані одержані кошти, якою є дійсна заборгованість і т.ін. (в якій частині рішення було виконане) у справі немає, кредитор таких даних і доказів не надавав, як не надав і доказів будь-яких дій щодо виконання рішення суду. Наявна в справі виписка з банківського рахунку завершується платежем за 24.02.2015 і не містить даних про рух коштів після ухвалення судом відповідного рішення, тому не має значення по суті питання, що вирішується (а.с. 22-28).

Такі обставини додатково вказують на необґрунтованість заяви, надуманість доводів про відсутність можливості отримати відповідні документи тощо, вказують на невідповідність її дійсним обставинам, обґрунтування її припущеннями. Понад те, у своїх письмових поясненнях кредитор прямо вказує на те, що недостатність виручених від реалізації заставного майна коштів змусила банк звернутися до суду з метою стягнення залишку заборгованості за кредитним договором, яка зростає (а.с. 18). Тож дійсною метою банку виступає не зміна способу виконання рішення суду, а стягнення боргу фактично поза встановленою для цього судовою процедурою. Така позиція не ґрунтується на законі, не відповідає принципам добросовісності та правової визначеності.

Відтак, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, ухвалу постановлено з додержанням вимог закону, підстав для задоволення заяви суд не мав, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 28 жовтня 2019 року.

Судді