19.03.2019 Справа 337/3353/18
Провадження № 2/337/144/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

адвоката Курінної О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, інтереси якої представляють ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, рай адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що їй, її чоловіку ОСОБА_7 на сину ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій вони проживають та зареєстровані. Крім них в квартирі зареєстрована її малолітня правнучка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є донькою її онуки ОСОБА_5 Ні малолітня ОСОБА_3, ні її мати - ОСОБА_5 в квартирі ніколи не проживали. Крім того, 02.02.2017 року ОСОБА_5 судовим рішенням була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням- спірною квартирою. Малолітня ОСОБА_3 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Майна дитини в квартирі немає. Оскільки до теперішнього часу батьки дитини добровільно не зняли її з реєстрації, вона вимушена нести додаткові витрати у зв'язку з оплатою житлово-комунальних послуг.Вважає, що дитина втратила право користування житловим приміщенням спірної квартири, оскільки вона зареєстрована в квартирі формально, фактично за місцем своєї реєстрації не проживає з 2013 року, реєстрація в спірній квартирі порушує її права та законні інтереси як власника квартири, зокрема, вона вимушена нести додаткові витрати у зв'язку з оплатою житлово-комунальних послуг, не може оформити субсидію.Просить визнати малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

Ухвалою від 10.08.2018 року за даним позовом у справі відкрито загальне позовне провадження та розпочате підготовче провадження.

Ухвалою від 07.02.2019 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Крім того, суду пояснила, що ні малолітня ні її мати- її онукаОСОБА_5, ніколи у квартирі не проживали. Онука ОСОБА_5 була зареєстрована у квартирі з 2001 року по 2017 рік. Фактично вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 у двокімнатній квартирі, яка належить ОСОБА_4, батькові малолітньої ОСОБА_3 та чоловікові онуки. У подальшому у судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Представник позивача ОСОБА_2- адвокат Курінна О.І. під тримала позов. Суду пояснила, що неповнолітня дитина ОСОБА_3, дійсно проживає зі своїми батьками, що встановлено представниками Служби у справах дітей Комунарського району м.Запоріжжя у 2017 році при відвідуванні квартири за місцем їх проживання. У ситуації яка склалася, батько вирішує матеріальні проблеми за рахунок позивача, не сплачує квартплату за дитину. Відповідно до діючого законодавства, місцем проживання дитини є місце проживання її батьків. Мати ОСОБА_3- ОСОБА_5 за рішенням суду визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, бо у квартирі ніколи не проживала.Оскільки неповнолітня ніколи не проживала у квартирі позивача, просила позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її законні представника ОСОБА_5, ОСОБА_4 неодноразово у судові засідання не з'явилися.

Повістки з викликом до суду законного представника відповідача ОСОБА_4 направлялися судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання: АДРЕСА_1 (зареєстрований з 2007 року по теперішній час). Направлені судом повістки відповідач ОСОБА_4 не отримував, вони поверталися суду з відміткою поштового відділення зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

Повістки з викликом до суду законного представника відповідача ОСОБА_5 направлялися за адресою місця проживання, яка зазначена у позовній заяві ( АДРЕСА_2), оскільки реєстрації місця проживання ОСОБА_5 не має.

Оскільки відповідачка по справі ОСОБА_3 є неповнолітньою, її законними представниками є батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5, які не отримують повістки з викликом до суду, відповідачка та її законні представники викликалися до суду через розміщення оголошення на сайті Судової влади.

Представник третьої особи Служби управління у справах дітей райадміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району (залучений до участі у справі ухвалою суду від 10.10.2018 року), у судове засідання не з'явився, направив суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, просив ухвалити рішення в інтересах дитини, згідно діючого законодавства…

Враховуючи вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, її законних представників, представника третьої особи, по наявним у справі документам.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача-адвоката Курінної О.І., свідків, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 та третім особам ОСОБА_6, ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Малолітня відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є правнучкою позивача ОСОБА_2 тадонькоюїї онуки ОСОБА_5,та з 18.03.2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 09.10.2018 року відділом по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, малолітня ОСОБА_3, 2013 року народження, проживаєв двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своїми батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Квартира належала померлим родичам батька малолітньої ОСОБА_3, спадщину на яку він не оформив. У дитини є місце для відпочинку та розвитку, наявний одяг та взуття. Дитина відвідує дитячий садочок.

Батько малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з 26.09.2007 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Мати малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_5 з 30.03.2010 року по 16.02.2017 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2017 року, ОСОБА_5 визнано такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Станом на 02.08.2018 року інформація про місце реєстрації ОСОБА_5 в Департаменті реєстраційних послуг Запорізької міської ради відсутня.

Також при розгляді даної справи було встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 була зареєстрована у квартирі № АДРЕСА_1, але з моменту реєстрації у квартирі не проживала, витрат по утриманню квартири не несла. Була зареєстрована у квартирі у зв'язку з необхідністю влаштування в шкільний заклад освіти, однак за місцем реєстрації ніколи не мешкала, в теперішній час ( станом на час ухвалення рішення судом), разом з малолітньою дитиною та чоловіком, проживає за його місцем реєстрації. Рішення суду набрало законної сили 14.02.2017 року.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, встановлене рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2017 року, а саме, факт не проживання малолітньої ОСОБА_8 разом зі своїми батьками за адресою реєстрації як малолітньої ОСОБА_3 так і її матері-ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 доказуванню не підлягає.

Крім того, голова Правління ОСББ «Проспект Інженера Преображенського 31» ОСОБА_9, спільно з мешканцями будинку АДРЕСА_4ОСОБА_13 та ОСОБА_10, склав акт який, датовано 06.09.2018 року, про те, що малолітня ОСОБА_3, яка зареєстрована в квартирі №57 вказаного будинку, за цією адресою ніколи не проживала та не проживає, як і її мати - ОСОБА_5

Також судом встановлено, що право власності на будь-яке житло у малолітньої ОСОБА_3 не зареєстровано.

Допитана у якості свідка ОСОБА_11, суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_2 з 1978 року, вони проживають у квартирах на одній площадці у будинку. ОСОБА_3 у квартирі ОСОБА_2 не проживають та ніколи не жили. Вона часто буває у квартирі ОСОБА_2, тому обставини у сім'ї їй добре відомі.

Свідок ОСОБА_10, допитана у судовому засіданні, пояснила суду, що ОСОБА_2 знає з 1978 року, їх квартири знаходяться в одному під'їзді житлового будинку. Вона постійно заходить до квартири ОСОБА_2, але не знає хто така ОСОБА_3 та її дочка.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Нормами ст.18 Закону України « Про охорону дитинства» встановлено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 21.01.1996 року, ратифікованої Законом №69Y від 03.08.2006 року передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має достатньої інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб'єктів батьківської відповідальності.

Згідно частин 7, 8 ст.7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Конвенцією «Про права дитини» (ратифікованою Постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991) визначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження (ст.7); жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність (ст. 16).

Відповідно до вимог ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

Аналогічна вимога закріплена і у ч.4 ст.29 ЦК України, згідно якої місцем проживання фізичної особи яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому він проживає.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2017 року, ОСОБА_5 визнано такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 Також при розгляді даної справи було встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 була зареєстрована у квартирі № АДРЕСА_1, але з моменту реєстрації у квартирі не проживала, була зареєстрована у зв'язку з необхідністю влаштування в шкільний заклад освіти, однак за місцем реєстрації ніколи не мешкала, в теперішній час ( станом на час ухвалення рішення судом), разом з малолітньою дитиною та чоловіком, проживає за його місцем реєстрації. Рішення суду набрало законної сили 14.02.2017 року.

Як вбачається з довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 02.08,2018 року, яка отримана судом 09.08.2018 року, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 26.09.2007 року по теперішній час.

Членами сім'ї позивачки ОСОБА_2, ні малолітня ОСОБА_3, ні її батьки ОСОБА_5 і ОСОБА_4, ніколи не були та у спірній квартирі ніколи не проживали.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, встановивши, що малолітня ОСОБА_12ніколи у квартирі позивача не проживала, як не проживали і її батьки ОСОБА_5, ОСОБА_4, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнанняМожжухіної М.Д. такою, що втратила право користування спірним помешканням.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1 має право вимагати від інших осіб усунення порушень її прав, як співвласника цієї квартири.

Малолітня ОСОБА_3 (правнучка позивача), яка народилась04.09.2013 року, була зареєстрованау АДРЕСА_1, однак жодного дня в квартирі не проживала, що підтверджено дослідженими судом доказами, зокрема, актом, складеним головою Правління ОСББ «Проспект Інженера Преображенського 31» ОСОБА_9 від 06.09.2018 року, а також поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_10

Крім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

Враховуючи вказане вище, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

К еруючись ст. 405 ЦК України, ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, народилася у м.Запоріжжі, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Повний текст рішення виготовлено судом 29.03.2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.Є. Гнатик