РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/549/18
Провадження № 2/327/22/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2019 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.,

при секретарі судового засідання Літвіновій Т.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт. Розівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3, у розмірі 2050 грн. разово.

В обґрунтування позову зазначила, що з 04.05.2018 року позивач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2. Від цього шлюбу у позивача з відповідачем є неповнолітня дитина, донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. 12.11.2018 року Розівським районним судом Запорізької області ухвалено рішення, згідно якого стягнено аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3. Так, позивач зазначає, що донька часто хворіє, потребує коштів на лікування. За період з жовтня по грудень 2018 року додаткові витрати на лікування склали 4095 грн. 00 коп. Батько дитини добровільно матеріальної допомоги не надає та участі в житті дитини не приймає. У зв`язку з вищевикладеним позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний прийняти участь у витратах, пов`язаних з лікуванням спільної дитини у розмірі половини від понесених позивачем витрат, тобто у розмірі 2050 грн. 00 коп..

Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву ( а.с. 17).

Позивачем ОСОБА_1 18.02.2019 року до канцелярії суду була подана уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач уточнила позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми додаткових витрат на дитину, а саме зменшила цю суму та просила суд стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3, у розмірі 1925 грн. 50 коп. (а.с. 34)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги з підстав, викладених в уточненій позовній заяві та додатково зазначила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте проживають окремо. Від цього шлюби вони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка повністю перебуває на утриманні позивача ОСОБА_1. Дитина за діагнозом лікарів є часто хворіючою дитиною до 1 року, часто хворіє ларингітом, бронхитом, трахеїтом, ГРВІ, в звязку із чим потребує медичного лікування, на що позивач вимушена витрачати значні кошти. Відповідач добровільно участі в додаткових витратах на лікування дитини не приймає, всі матеріальні витрати несе позивач. Окрім цього, позивач не заперечувала, що відповідно до рішення Розівського районного суду Запорізької області від 12.11.2018 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 21.01.2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 920,50 грн. щомісячно, починаючи з 26.10.2018 року і до досягнення їх спільною дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, віку трьох років. Також зазначила, що зменшила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 1 925,50 грн. разово, які складаються із сум, витрачених позивачем на придбання ліків: 07.11.2018 року, 30.11.2018 року, 18.10.2018 року, 19.10.2018 року, 26.10.2018 року та 03.11.2018 року, а також просить врахувати її витрати на придбання імунологічного лікарського засобу ГЕКСАКСИМ, який є вакциною для профілактики дифтерії, правця, кашлюку, гепатиту В рекомбінантна, поліомієліту ін активована та захворювань, спричинених haemophilus influenza типу В конюгована, адсорбована, ін активована, рідка, вартістю 1 150,00 грн. Просила не враховувати товарні чеки на придбання ліків від: 06.11.2018 року на суму 218,40 грн., 18.11.2018 року на суму 92,00 грн., 10.11.2018 року на суму 442,60 грн., 06.11.2018 року на суму 85,50 грн., 20.11.2018 року на суму 267,28 грн., оскільки лікарського призначення на придбання даних ліків не має, позивач їх придбавала за власною ініціативою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав в повному обсязі з підстави відсутності в нього матеріальної можливості щодо сплати даної суми коштів. Додатково пояснив, що дійсно є батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка на теперішній час перебуває на утриманні її матері ОСОБА_1, йому відомо, що дитина часто хворіє респіраторними захворюваннями та не заперечує свого обовязку, як батька, забезпечувати дитину матеріально, зокрема і на лікування останньої, проте не може надати таких коштів з наступних підстав. Він працює в ТОВ «ПРОГРЕС» на посаді слюсаря - ремонтника та його дохід за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року (включно) склав 40 461,65 грн., з яких з нього утримано 37 447,35 грн., отримано на руки 3 014,30 грн. Суми утримання складаються з: аліментів на двох дітей від першого шлюбу у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 03.10.2017 року; аліменти на утримання їх спільної з позивачем доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частини заробітку; аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 920,50 грн. щомісячно, та відрахування суми боргу у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, відповідно до Договору позики від 01.08.2018 року. Відповідно до інформації Розівського районного відділу державної виконавчої служби він має заборгованість зі сплати аліментів за всіма виконавчими листами, які перебувають в провадженні виконавчої служби, і ця заборгованість лише накопичується, оскільки його заробітку не вистачає на сплату всіх цих сум. Просив суд врахувати дану обставину відсутність матеріальної можливості сплачувати додаткові витрати на дитину, хоча вони й є разові. Просив відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог позивача в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 04.05.2018 року у Розівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 12 (а.с. 3).

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-ЖС № 359673 від 04.05.2018 року (а.с. 4), не заперечувалось сторонами у справі, та сплачує аліменти на її утримання в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення Розівського районного суду Запорізької області від 12.11.2018 року (а.с. 6-8).

Відповідно до рішення Розівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 920,50 грн. щомісячно, починаючи з 26.10.2018 року і до досягнення їх спільною дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, віку трьох років (а.с. 50-51).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За правилами ст.ст.180, 181 ч.3, 182, 184, 192 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно наданих доказів, зокрема, з виписки з медичної картки хворого № 52/19 від 14.02.2019 року (а.с. 35), судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, має діагноз: частохворіюча дитина та за період з жовтня 2018 року по грудень 2018 року хворіла на наступні респіраторні захворювання: гострий ларингіт, бронхит, внаслідок чого на лікування дитини позивачем було витрачені кошти в сумі 2 655,60 грн., які вона була вимушена сплатити самостійно, без участі відповідача. Витрати позивача на лікування доньки підтверджуються наданими товарними чеками, фіскальними чеками на суми: 802,00 грн. (від 17.11.2018 року), 1317,00 грн. (від 30.11.2018 року), 111,10 грн. (від 18.10.2018 року), 178,30 грн. (від 19.10.2018 року), 247,20 грн. (від 03.11.2018 року), а всього 2 655,60 грн. (а.с. 10-11).

Разом з тим, суд не враховує фіскальний чек від 26.10.2018 року на суму 76,30 грн., та придбання позивачем ліків: «Алтея корень сироп» на суму 82,90 грн, «ОСОБА_5 леденци лимон» на суму 13,30 грн. відповідно до фіскального чеку від 03.11.2018 року; препарату: «профілактон» на суму 164,00 грн. відповідно до товарного чеку від 17.11.2018 року, оскільки на зазначені препарати відсутнє призначення лікаря, отже вони були придбані за власним бажанням позивача.

Окрім цього, суд відхиляє позовні вимоги ОСОБА_1 щодо віднесення до додаткових витрат на лікування дитини придбання нею вакцини ГЕКСАКСИМ, вартістю 1150,00 грн., оскільки зазначена вакцина застосовується для здійснення щеплень, що не є лікуванням внаслідок захворювання, травмування тощо, та не відноситься до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України.

Фіскальні чеки від 06.11.2018 року на суму 218,40 грн., від 18.11.2018 року на суму 92,00 грн. (а.с. 11), від 10.11.2018 року на суму 442,60 грн., від 06.11.2018 року на суму 85,50 грн. та від 20.11.2018 року на суму 267,28 грн. (а.с. 12) позивач просила суд не брати до уваги відповідно до вимог уточненої позовної заяви.

Таким чином, половина вартості додаткових витрат на дитину сторін, повязаних з її хворобою складає: 2 655 грн. 60 коп. / 2 = 1 327 грн. 80 копійок, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати на неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, разово в розмірі 1 327 грн. 80 коп.

Разом з тим, суд відхиляє доводи відповідача щодо його матеріальної неспроможності сплатити половину суми додаткових витрат на лікування дитини внаслідок наявної у нього заборгованості за виконавчими листами: №237/313/17, виданого Розівським районним судом Запорізької області 28.11.2017 року зі сплати аліментів, станом на 01.03.2019 року заборгованість становить 1818,64 грн; №327/478/18, виданого Розівським районним судом Запорізької області 12.11.2018 року зі сплати аліментів, станом на 01.03.2019 року заборгованість становить 1946,28 грн.; № 327/507/18, виданого Розівським районним судом Запорізької області 21.01.2019 року зі сплати аліментів, заборгованість станом на 01.03.2019 року становить 3862,50 грн.; №327/478/18, виданого Розівським районним судом Запорізької області 20.12.2018 року зі сплати судового збору на користь держави, заборгованість станом на 01.03.2019 року становить 975,28 грн.; також наявна заборгованість зі сплати штрафу на користь держави відповідно до постанови № ДПО18 № 5419006 від 15.08.2018 року, розмір якої станом на 01.03.2019 року становить 1322,00 грн. (а.с. 48), з наступних підстав.

Відповідач має постійне місце роботи, отримує стабільний, фіксований розмір заробітної плати, є фізично здоровою людиною, що не позбавляє його мати додатковий прибуток за рахунок підробіток та наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Таким чином, посилання відповідача на невизнання ним позовних вимог позивача виключно внаслідок відсутності у нього належного заробітку, суд визнає неспроможніми, такими, що не мають під собою належного правового підґрунтя та враховує фактичне визнання ОСОБА_2 свого обовязку щодо належного утримання своєї малолітньої дитини.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п.3.ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами у справах про стягнення аліментів, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з ОСОБА_2 в сумі 486 грн. 15 коп.

Керуючись ст.ст. 180-184, 185 СК України, ст. ст. 12, 13, 18, 77-81, 83, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274-279, 431 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії ВК 116773, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, (зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) додаткові витрати на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1 327 (одна тисяча триста двадцять сім) гривень 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії ВК 116773, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в дохід держави в сумі 486 грн. 15 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду відповідно до частин 1 та 2 ст. 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 березня 2019 року.

Суддя: Т.А. Антіпова