Справа № 615/467/17
Провадження № 2/615/32/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Товстолужського О.В.,

при секретареві Неділько І.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заробітної плати за виконану роботу понад встановлений трудовим договором час, стягнення середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки, зобов'язання змінити запис в трудовій книжці про дату звільнення з роботи та поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

12 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Після уточнень в позові зазначено, що ОСОБА_1 з червня 2014 року по день свого звільнення працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 За цей час ОСОБА_1 отримувала заробітну плату в неповному обсязі, так як працювала згідно графіку роботи з 08:00 години до 08:00 години добу через дві, що не було передбачено в трудових угодах, тобто по 24 години 2-3 дні на тиждень або 28 чи 72 години на тиждень, що перевищує визначений законодавством 40 годинний робочий тиждень. Заробітну плату ОСОБА_1 отримувала з розрахунку мінімальної заробітної плати, в період з червня 2014 року по 31.03.2017 року.

Також в позові зазначено, що в червні 2014 року, позивачем було підписано та подану заяву про прийом на роботу касиром до супермаркету «Норма», жодних трудових угод не було укладено, оскільки позивач надала свою трудову книжку і влаштовувалась на постійне місце роботи. 09.03.2017 року ОСОБА_1 вимушена була піти на лікарняний, в звязку з різким погіршенням свого здоровя та необхідністю термінового оперативного втручання. Лікарняні листи, що засвідчували час її хвороби, були надані відповідачу 27.03.2017 року. Після цього, роботодавець повідомив їй, що місце касира зайняте іншою людиною і позивачу потрібно звільнитись за власним бажанням, а за незгоди він звільнить її за статтею «прогул». 28.03.2017 року позивач звернулась до відповідача із вимогою допустити її до роботи, проте останній цього не зробив. Після звернень до компетентних органів, відповідач 10.04.2017 року віддав ОСОБА_1 трудову книжку із записом про звільнення від 31.03.2017 року в звязку із нібито закінчення строку трудового договору. З наказом про звільнення, на вимогу позивача, її не було ознайомлено. Позивач отримала останню заробітну плату за лютий 2017 року в розмірі 2 400 грн. За березень 2017 року відповідач відмовився виплачувати їй заробітну плату та жодних розрахункових при звільненні ОСОБА_1 не отримувала. Загальна сума заборгованості по заробітній платі без врахування індексу інфляції та індексації, відповідно до фактично відпрацьованих годин складає 32 438 грн. 80 коп.

Крім того, в позові зазначено, що відповідач в порушення положень закону видав трудову книжку позивача 10.04.2017 року, тобто через 10 днів після незаконного звільнення. В трудовій книжці зазначено, що позивач нібито працювала за трудовим строковим договором з 13.02.2015 року по 31.03.2017 року, що є неправильним, оскільки трудові відносини між позивачем та відповідачем були з червня 2014 року і жодними трудовими договорами не оформлювались. У червні 2014 року, ОСОБА_1Л, написала власноручну заяву про прийняття її на роботу на постійній основі, надала відповідачу трудову книжку і після цього жодних документів не підписувала.

Позивач вимагає:

1.Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2014 року по 31.03.2017 року в розмірі 32 438 грн. 80 коп.;

2.Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на її користь середній заробіток за весь час затримки здійснення розрахунку при звільненні по день поновлення на посаді;

3.Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на її користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.03.2017 року по день поновлення на посаді;

4.Зобовязати фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 внести запис до її трудової книжки про прийняття її на роботу з 01.06.2014 року;

5.Зобовязати фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 сплатити всі належні платежі, що стосуються її офіційного працевлаштування за період з 01.06.2014 року по 12.02.2016 року для зарахування трудового стажу;

6.Поновити її на посаді касира торгівельного залу супермаркет «Норма» у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

15 грудня 2017 року набули чинності зміни до Цивільного процесуального кодексу України та він викладений в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ВВР, 2017, № 48, ст. 436.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, цивільна справа розглядається відповідно до положень ЦПК України в редакції яка набула чинності 15 грудня 2017 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що вона почала працювати у відповідача з 01.06.2014 року. Цього дня вона написала заяву про прийняття та віддала трудову книжку відповідачу. При цьому, мови щодо строковості трудових відносин не йшлось, до того ж, підстав для укладення строкового договору не було. Як зазначила ОСОБА_1, вона не могла укладати трудовий договір із відповідачем 13.02.2015 року, оскільки в цей день померла її мати та вона була зайнята її похованням. В березні 2015 року вона захворіла та вимушена була звернутись за медичною допомогою до лікарні. Повернувшись з медичної установи, в кінці березня 2015 року, ОСОБА_1 виявила, що її місце на роботі зайняте іншим працівником. Із жодним наказом відповідача про звільнення, як пояснила позивач, вона не ознайомлювалась та не підписувала. Трудову книжку їй видали лише 10.04.2015 року, і тільки тоді, вона дізналась про існування строкового трудового договору, до того, що датою початку трудових відносин є дата смерті її матері. Як зазначила ОСОБА_1, вона працювала за іншим графіком, ніж передбачено трудовим договором, а саме доба через дві. За час роботи, вона не спізнювалась на роботу, виконувала усі трудові функції та працювала «сутками».

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що ОСОБА_1 почала фактично працювати, без укладання трудового договору, у відповідача касиром з 01.06.2014 року. В березні 2017 року вона захворіла та пішла на лікарняний. Після повернення з лікарні, а саме наприкінці березня 2017 року, їй повідомили, що її звільнено. Після звернення до компетентних органів, вона змогла отримати трудову книжку лише 10.04.2017 року. Після чого, дослідивши трудову книжку ОСОБА_1 дізналась, що вона, нібито уклала строковий трудовий договір з 13.02.2015 року по 31.03.2017 року, хоча, насправді, жодних строкових договорів вона не укладала та не підписувала. Крім того, ОСОБА_1 не підписувала жодних наказів про ознайомлення із звільненням та в книгах обліку видачі трудових книжок.

Також представник ОСОБА_4 наголосив, що ОСОБА_1 фактично працювала одна добу через дві, тобто по 240 годин в місяць, що значно перевищує час, що визначений умовами трудового договору, а тому позивачу не в повному обсязі виплачена заробітна плата. На підтвердження позовних вимог, ОСОБА_4 також зазначив, що трудовий договір, який укладений між позивачем та відповідачем не зареєстрований у службі зайнятості, як того вимагало законодавство, копії наказів (номер та дата) про прийняття на роботу ОСОБА_1 та звільнення надані відповідачем не відповідають тим номерам та датам, що вказані в трудовій книжці позивача. До того ж, сама ОСОБА_1 не могла укладати трудові відносини із відповідачем, а саме 13.02.2015 року, оскільки в цей день померла її мати та вона займалась її похованням.

Представник наголосив, що між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 не укладалось жодних строкових договорів. На підтвердження цього, представник зазначив, що стороною відповідача до матеріалів цивільної справи була долучена копія трудового договору. При цьому, після ініційованого позивачем експертного дослідження, а саме судово-почеркознавчої експертизи, було встановлено, що відповідачем на зазначену експертизу був наданий інший варіант трудового договору, які суттєво різняться між собою.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримав позов та пояснив, що відповідачем надані сфальсифіковані докази, щодо укладання будь-яких строкових договорів між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечила проти задоволення позову в повному обсязі та пояснила, що ОСОБА_1 прийнята на роботу 13.02.2015 року на підставі її особистої заяви строком до 31.03.2017 року. Експерт підтвердив, що підписи в заяві та в трудовому договорі зроблені самою позивачем. Будь-яких доказів, що ОСОБА_1 фактично почала працювала з червня 2014 року відсутні. Розрахунок із позивачем був зроблений в день її звільнення, тобто 31.03.2017 року та кошти отримані ОСОБА_1 Сплачувати податки за позивача відповідач не повинен, оскільки усі нарахуванні здійснення із фактичним відпрацьованим часом позивача. Крім того, позивач зверталась із заявою до управління Держпраці, які після проведеної перевірки встановили відсутність будь-яких порушень трудового законодавства.

26 грудня 2017 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача в якому зазначено, вона позовну заяву не визнає в повному обсязі та зазначено, що наказом №120215/1 від 12.02.2015 року ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду касира торгівельного залу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 з 13.02.2015 року по 31.03.2017 року. 13.02.2015 року був складений трудовий договір між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 де вказано, що він укладений на визначений термін, установлений за погодженням сторін до 31.03.2017 року. Договір особисто підписаний ОСОБА_1 Заробітна плата ОСОБА_1Л, сплачувалась своєчасно, надавались вихідні дні. Претензій ОСОБА_1 щодо заробітної плати не висловлювала. В лютому 2017 року, з 05 по 28 числа, ОСОБА_1 знаходилась у відпустці, що відображено в табелі робочого часу, але з 01.03.2017 року, вона не приступила до роботи та не повідомила про причини неявки, у звязку із чим, в табелі були проставлені по 05.03.2017 року. 06 та 07 березня 2017 року були вихідні, а з 08.03.2017 року по 27.03.2017 року ОСОБА_1 хворіла, що підтверджується наданим лікарняним листом, такі дані відображені в табелі робочого часу. ОСОБА_1 повинна була приступити до роботи 28.03.2017 року, але вона була відсутня по 31.03.2017 року без повідомлення причин, у звязку із чим, в табелі були проставлені прогули. На усі робочі дні, коли ОСОБА_1 була відсутня на роботі були складені акти. 31.03.2017 року ОСОБА_1 наказом №310317/1 була звільнена з посади касира торгівельного залу у звязку із закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Повний розрахунок та виплата по лікарняному листу проведена своєчасно.(а.с.97)

29 грудня 2017 року від позивача та її представника до суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що у трудовій книжці позивача, відповідачем внесено відомості про прийняття її на робота за записом №26 від 13.02.2015 року Наказом №2 від 13.02.2015 року, що не відповідає наданим суду копіям наказу №120215/1 від 12.02.2015 року, а також відомості про звільнення позивача за записом №27 від 31.03.2017 року наказом №300317 від 30.03.2017 року, що не відповідає наданим суду копіям наказу №310317/1 від 31.03.2017 року. Суду надано копію табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 за лютий 2017 року, де зазначено, що, позивач, нібито перебувала у відпустці 24 календарних дні, а отримані відомості з пенсійного фонду про застраховану особу свідчать про зарахований страховий стаж 16 днів, тобто має місце недоотримання коштів позивачем та не повне зарахування страхового стажу ОСОБА_1 Дані табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 за березень 2017 року, не співпадають із даними зазначеними у відзиві. Акти про відсутність на роботі ОСОБА_1 суперечать матеріалам справи. Копії наказів про прийняття та звільнення ОСОБА_1 не містять підпису позивача. Відповідачем подана неправдива інформація щодо кількості страхового стажу ОСОБА_1 за березень 2017 року. ОСОБА_1 не писала заяву про прийняття на роботу від 12.02.2015 року. Строковий договір укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 позивач фізично не могла підписувати, оскільки 13.02.2015 року о 06:00 годині ранку у Валківській ЦРБ померла її мати. Вказаними доводами, позивач та її представник заперечують проти відзиву.(а.с.98)

17 січня 2018 року на адресу суду надійшли заперечення представника відповідача в яких зазначено, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.06.2014 року є безпідставними та особиста заява Душки про прийняття на роботу від 12.02.2015 року. Повний розрахунок з ОСОБА_1 був проведений 31.03.2017 року в останній день роботи 1008 грн. 43 коп. виплата по лікарняним листам і 281 грн. 63 коп. заробітна плата. У звязку із чим, представник відповідача прохає відмовити в задоволення позову в повному обсязі.(а.с.102)

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 265 ЦПК України, рішення має містити, зазначення процесуальних дій у справі.

12 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Валківського районного суду Харківської області від 18.04.2017 року відкрите провадження у справі та призначене попереднє судове засідання (яке було передбачене положеннями ЦПК України в редакції, що діяла на час відкриття провадження у справі).

Судом проведено попереднє судове засідання, відповідно до норм ЦПК України в редакції від 11.03.2017 року.

Позивач в попередньому судовому засіданні подала заяву про уточнення позову (а.с.12-13) та ухвалою суду від 24.05.2017 року уточнені вимоги прийнято до розгляду. При цьому, в порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано у відповідача, за клопотанням сторони позивача, документи, які позивач та її представник вважали, що вони мають значення для вирішення справи по суті.

Цією ухвалою, цивільну справу призначено до розгляду по суті.

12.07.2017 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.31-32)

Позивачем 09.10.2017 року подано заяву про уточнення позовних вимоги (а.с.39-40), яку ухвалою суду від 09 жовтня 2017 року прийнято до розгляду. Вказані позовні вимоги і є предметом розгляду справи.

У звязку із набранням чинності нової редакції ЦПК України від 15.12.2017 року, ухвалою суду від 21.12.2017 року, для забезпечення прав сторін, учасникам розяснено право на подачу відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

26.12.2017 року до суду надійшов відзив від представник відповідача, 29.12.2017 року відповідь на відзив від позивача та її представника, а 17.01.2018 року заперечення від представника відповідача.

Ухвалою суду від 17.01.2018 року задоволені клопотання представника позивача про витребування у відповідача деяких оригіналів документів, а також про призначення судово-почеркознавчої експертизи, у звязку із чим провадження у справі було зупинене.

Висновок судово-почеркознавчої експертизи надійшов на адресу суду 25.09.2018 року, у звязку із чим ухвалою суду від 05.10.2018 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 26.11.2018 року в задоволенні клопотання позивача про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи відмовлено.

25.02.2019 року ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог та інші клопотання про виклик свідків, залучення третіх осіб, винесення окремої ухвали (а.с.173-183)

Ухвалою суду від 25.02.2019 року в задоволенні клопотання про винесення окремої ухвали про усунення виявленого під час судового розгляду правопорушення; заяви про залучення до участі у справі в якості третіх осіб ГУ Держпраці у Харківській області та ГУ ДФС України в Харківській області; заяви про виклик свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 відмовлено. Крім того, відмовлено в прийнятті заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 25.02.2019 року.

12.03.2019 року іншим представником позивача ОСОБА_4 подано заяву про збільшення позовних вимог та інші клопотання, які вже були вирішенні ухвалою суду від 25.02.2019 року (а.с.196-210).

Ухвалою суду від 12.03.2019 року залишено без розгляду заяви представника позивача ОСОБА_4 про залучення до участі у справі в якості третіх осіб ГУ Держпраці у Харківській області та ГУ ДФС України в Харківській області; про виклик свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та збільшення позовних вимог, як такі, що були вирішені судом ухвалою від 25.02.2019 року.

Ухвалою суду від 12.03.2019 року в задоволенні клопотання сторони позивача про дослідження в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №615/1007/15-к відмовлено.

Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 12 лютого 2015 року звернулась із письмовою заявою до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 в якій прохає прийняти її на роботу касиром торгівельного залу з 13 лютого 2015 року за адресою: м. Валки, вул. Карла Лібкнехта, 22а.(а.с.51)

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 виданий наказ №120215/1 від 12.02.2015 року яким позивача прийнято на роботу на посаду касира торгівельного залу з 13.02.2015 року до 31.03.2017 року з окладом 1310,00 грн. Також в наказі зазначено, що трудовий договір має бути оформлений 13.02.2015 року, в якому мають бути зазначені умови праці (режим, права і обовязки сторін, і т.д.), а ОСОБА_1 приступити до роботи 13.02.2015 року.(а.с.50)

Відповідно до змісту трудового договору від 13 лютого 2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено трудовий договір на визначений термін, а саме до 31 березня 2017 року.(а.с.52)

Представники позивача та сама ОСОБА_1 зауважили, що позивач, ані строковий трудовий договір, ані інші документи не підписувала.

За ініціативою сторони позивача була призначена та проведена судово-почеркознавча експертиза (а.с.122-140)

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №5093/17620 від 06.08.2018 року, підписи від імені ОСОБА_1 в формі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 13.02.2015 року, на зворотній стороні документа: в графі «15. Підписи сторін:», в рядку «Працівник», в графі «20. …Підписи сторін:», в рядку «Працівник»; в заяві від 12.02.2015 від імені ОСОБА_1, ліворуч від рукописного запису «ОСОБА_1Л.»; в відомостях на виплату грошей: за березень 2017 року від 31.03.2017 на суму 265,51 грн., в графі «Підпис про одержання», в рядку «1»; за березень 2017 року від 31.03.2017 на суму 743,42 грн., в графі «Підпис про одержання», в рядку «1», - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_1.

Отже, зазначеним висновком спростоване твердження позивача про те, що трудовий договір на визначений проміжок часу з 13.02.2015 року по 31.03.2017 року між нею та відповідачем не укладався.

Після отримання висновку експертизи, сторона позивача звертала увагу суду, що надана стороною відповідача копія трудового договору між позивачем та відповідачем суттєво відрізняється від оригіналу трудового договору, який був наданий відповідачем на експертне дослідження.

За твердженням сторони позивача, вказані два документи мають неоднакове розташування слів та підписів, а тому такі обставини виключають можливість використання в якості доказів.

Разом з тим, суд не вважає зазначені обставини такими, що заслуговують на увагу, оскільки дві копії трудових договорів хоч і мають два різні варіанти стосовно розмішення деяких слів та підписів, проте зміст договорів, щодо сторін, дати укладання, строковості договору, та інших істотних обставин, - ідентичний. Крім того, згідно висновку експерта, один із варіантів, підписаний самою ОСОБА_1

Таким чином, підстав ставити під сумнів достовірність зазначених доказів - немає.

Представник позивача також наполягав на тій обставині, що ОСОБА_1 не могла підписати трудовий договір саме 13.02.2015 року, оскільки в цей день померла її мати. На підтвердження цієї обставини, позивачем надане свідоцтво про смерть серії І-ВЛ №488739 (а.с.22).

Оцінюючи такі обставини, суд надає перевагу іншим доказам в сукупності, зокрема, тому факту, що трудовий договір підписаний особисто ОСОБА_1, що свідчить про навність її волевиявлення

Та обставина, що трудовий договір не був зареєстрований в центрі зайнятості, не впливає на вирішення спору по суті, оскільки сам факт наявності трудових відносин в цей період ніким не спростований.

При цьому, суд наголошує, що з 1 січня 2015 року виключено з Кодексу законів про працю України статтю 24-1, яка потребує реєстрації в службі зайнятості трудового договору, укладеного між підприємцем і найманим працівником. Отже, починаючи з 2015 року КЗпП України не зобовязує реєструвати трудовий договір в службі зайнятості.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як вбачається з п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Сторона позивача стверджувала, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про прийняття її на роботу з 01.06.2014 року на невизначений термін.

Разом з тим, сторона відповідача заперечує наявність трудових відносин з ОСОБА_1 в період до 13.02.2015 року, а належних та допустимих доказів, які свідчать про основні умови трудових відносин: період роботи, робочий режим, найменування посади, розмір заробітної плати - в судове засідання не надано.

Суд вважає, що такими доказами можуть бути лише документи: заяви, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, накази, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати та інші документи, які містять відомості про періоди роботи та розмір зарплатні.

Крім того, відповідно до листа Головного управління Держпраці у Харківській області №Д-368//Д-369/02.03/12.-14/5112 від 19.05.2017 року, на звернення ОСОБА_1 було повідомлено, що за результатами позапланової перевірки додержання вимог законодавства про працю фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 будь-яких порушень трудового законодавства не виявлено. Під час перевірки встановлено, що відповідно до наказу №120215/1 від 12.02.2015 р. на підставі особистої заяви ОСОБА_1 останню прийнято касиром торгівельного залу з 13.02.2015 року, згідно строкового трудового договору терміном до 31.03.2017 року, з окладом 1310 грн.(а.с.47)

Отже, будь-які обєктивні дані про те, що ОСОБА_1 почала працювати, без укладання трудового договору у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 з 01.06.2014 року відсутні.

Відомості про найменування роботодавця, період прийняття на роботу та звільнення, зазначені в трудовій книжці ОСОБА_1 співпадають із тими відомостями, що зазначені в договорі.(а.с.3)

Отже, не є підставою для визнання неналежним та не допустимим доказом трудовий договір та обставина, що запис в трудовій книжці Душка про невідповідність номеру і дати наказів про прийняття та звільнення.

Особистий підпис позивача в трудовому договорі свідчить про її ознайомлення та згоду з усім її змістом, натомість запис в трудовій книжці зроблений адміністрацією роботодавця і позивач, як працівник, за правильність цього запису відповідальності не несе.

Питання про відповідність запису в трудовій книжці договору не є предметом розгляду в даній цивільній справі.

Таким чином, обставина, що ОСОБА_1 почала працювати, згідно умов строкового трудового договору, саме 13.02.2015 року до 31.03.2017 року є доведеною сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів і вимоги щодо зобовязання відповідача внести запис до трудової книжки позивача про прийняття її на роботу з 01.06.2014 року та провести відповідні нарахування податків і зборів є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню вимоги, щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді, оскільки трудовий договір між позивачем та відповідачем був строковим, тобто до 31.03.2017 року.

Наказом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 №310317/1 від 31.03.2017 року ОСОБА_1 звільнено 31.03.2017 року з посади касира торгівельного залу згідно ст. 36 п. 2 КЗпП в зв'язку з закінченням строку трудового договору (а.с.56)

Обгрунтовуючи матеріальні вимоги, щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, сторона позивача зазначила, що ОСОБА_1 фактично почала працювати з 01.06.2014 року, при цьому, позивач працювала понад встановлений трудовим договором час кожного робочого дня і за виконану роботу понад встановлену договором вона заробітної плати не отримувала.

В позові наведені розрахунки, згідно яких кількість годин відпрацьованих понад встановлену норму складають: з червня 2014 року по лютий 2017 року по 104 години кожного місяця, а за березень 2017 року 96 годин, за які від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не отримала заробітну плату на загальну суму 32 438 грн. 80 коп.

Судом досліджений зміст трудового договору від 13.02.2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_1, який містить дані про передбачений графік роботи позивача із зазначенням кількості годин в робочому тижні.

Відповідно до трудового договору від 13.02.2015 року укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_1 час виконання робіт працівником встановлений з 08:00 години до 17:00 години, перерва з 12:00 години до 13:00 години. Вихідні субота та неділя. Тривалість робочого часу не повинна перевищувати у вибраному періоді нормальну тривалість робочого часу з розрахунку 40 годин на тиждень.

Будь-яких додаткових угоди щодо зміни графіку роботи, сторонами суду не надано.

Таким чином, тривалість робочого тижня ОСОБА_1, згідно умов договору, не перевищувала 40 годин на тиждень.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Оскільки в договорі мається особистий підпис ОСОБА_1, остання була ознайомлена з його умовами, а тому фактична кількість відпрацьованих годин позивачем відповідала зазначеній в договорі та відповідала отриманій нею зарплатні.

Предметом доведення, обставин щодо відпрацьованого понад встановлений трудовим договором час, є кількість фактично відпрацьованих годин позивачем кожного дня в період з 01.06.2014 року до дня звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач заперечує, що ставила підписи в будь-яких відомостях про отримання заробітної плати, оскільки роботодавець увесь час видавав зарплатню "в конвертах".

В судовому засіданні судом також дослідженні надані стороною відповідача відомості про отримання ОСОБА_1 заробітної плати за період з лютого 2016 року по березень 2017 року від фізичної особи-підприємця ОСОБА_6А.(а.с.57-73)

Ці дані свідчать про отримання ОСОБА_1 заробітної плати за даний період, що підтверджується особистими підписами позивача.

Отже, сторона позивача на підтвердження своїх заперечень не надала будь-яких доказів та не спростувала у встановлений процесуальний спосіб письмові докази - відомості про отримання зарплатні.

Сама ОСОБА_1 не заперечила ті обставини, що в період з 13.02.2015 року по дату звільнення, тобто на протязі більш ніж двох років зверталась до роботодавця або інші компетентні органи з приводу невиплати зарплатні або виплати не в повному обсязі.

Зазначений факт свідчить про те, що в цей період позивач не вважала свої права порушеними.

Як витікає із відомостей про виплату грошей за березень 2017 року ОСОБА_1 отримала грошові кошти на суму 1008 грн. 93 коп. (лікарняні) та 281 грн. 63 коп. (заробітна плата) (а.с.72-73).

За таких підстав, повний розрахунок із позивачем був проведений в день її звільнення, тобто 31.03.2017 року, а тому вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Отже, вищезазначені вимоги, щодо стягнення заборгованості за виконану роботу понад встановлений трудовим договором час в розмірі 32 438 грн. 80 коп. є необґрунтованими.

Крім того, ОСОБА_1 вимагає стягнути з роботодавця середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.03.2015 року по день поновлення на посаді.

Стаття 235 КЗпП України, містить декілька підстав стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, а саме:

1) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір;

2) якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника;

3) у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

Тобто, позивач фактично прохає стягнути середній заробіток за час вимушено прогулу по день поновлення на посаді, посилаючись на ч. 2 ст. 235 КЗпП України.

Водночас, під час дачі пояснень, сторона позивача наголошувала на тій обставині, що трудову книжку видано не в день звільнення, що є порушенням трудового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається з ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Оскільки позивачем в позові не конкретизовано вимогу щодо стягнення середнього заробітку за вимушений прогул у звязку із затримкою видачу трудової книжки, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне розглянути саме таку вимогу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 року «Про трудові книжки», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Крім того, даною постановою Міністерству праці, Міністерству юстиції, Міністерству соціального захисту населення разом із заінтересованими міністерствами та іншими підвідомчими Кабінетові Міністрів України органами державної виконавчої влади за участю профспілкових об'єднань у тримісячний термін доручено розробити і затвердити Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях.

На виконання даної постанови, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року затверджено інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року.

Згідно п. 1.1. даної Інструкції, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів.

Відповідно до п. 4.1. Інструкції, власник або уповноважений ним орган, зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з п. 2.27 Інструкції, днем звільнення працівника вважається останній день роботи.

Також п. 4.1. Інструкції передбачає, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, вищезазначена інструкція є підзаконним актом, а тому по суті змісту статті та виходячи із самої інструкції - вона регламентує порядок заповнення трудових книжок, а не час виникнення, зміни чи припинення трудових відносин.

Судом встановлена обставина, що трудові відносини між працівником ОСОБА_1 та роботодавцем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 були припинені 31.03.2017 року.

Отже, саме в цей день, відповідач зобовязаний був видати трудову книжку ОСОБА_1

Як витікає з положень п.7.1. Інструкції, у разі одержання трудової книжки у зв'язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку.

Єдиним доказом дати отримання трудової книжки при звільненні може бути наявність підпису працівника, у передбачений підзаконними актами документах, про отримання трудової книжки із зазначенням дати.

Будь-яких даних стосовно вказаних обставин, сторонами не надано.

Сторона позивача зазначає, що ОСОБА_1 отримала трудову книжку лише 10.04.2017 року. Зазначені обставини не заперечувались представником відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Механізм здійснення розрахунку середнього заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до ІІ Розділу Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнена 31.03.2017 року, судом взяті до уваги два місяці, що передували вказаній події, тобто січень та лютий 2017 року.

Водночас, згідно табелю обліку робочого часу за лютий 2017 року, ОСОБА_1 перебувала у відпустці (а.с.54), у звязку із чим, суд бере до розрахунку середнього заробітку місяці грудень 2016 року та січень 2017 року.

Як вбачається з ІІІ Розділу Порядку, в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Таким чином, сума заробітної плати за два місяці, з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати та відомостей на виплату грошей за грудень 2016 року та за січень 2017 року (а.с.68-71), що передували місяцю звільненню позивача становить 4805 грн. 00 коп., тобто 1600 грн. за грудень 2016 року та 3205 грн. за січень 2017 року.

Згідно з графіком роботи ОСОБА_1, що міститься в табелі обліку робочого часу за січень 2017 року, позивач відпрацювала 20 днів.(а.с.53)

Враховуючи, що сторонами не надано будь-яких даних про облік часу ОСОБА_1 за грудень 2016 року, суд приймає до уваги умови трудового договору, та вважає, що за грудень 2016 року, ОСОБА_1 відпрацювала 22 дні.

Таким чином, сума середньої заробітної плати позивача за грудень 2016 року та січень 2017 року рахується як сума заробітної плати за ці місяці, тобто 4805 грн. 00 коп. поділена на суму відпрацьованих днів, тобто 42, що в свою чергу становить 114 грн. 40 коп. за один день.

Кількість днів затримки видачі трудової книжки ОСОБА_1 становить 10, тобто з 31 березня 2017 року до 10 квітня 2017 року (09 квітня 2017 року включно).

За таких підстав, сума яка підлягає стягненню з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 за час вимушеного прогулу в зв'язку із затримкою видачі трудової книжки за період з 31.03.2017 року по 10.04.2017 року становить 1144 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати повязані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Вартість проведеної судово-почеркознавчої експертизи №5093/17620 від 06.08.2018 року, згідно листа Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора ОСОБА_14 становить 10 153 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом задоволені вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку із затримкою видачі трудової книжки з 31 березня 2017 року по 10 квітня 2017 року в розмірі 1 144 грн. 00 коп., а тому судові витрати на проведення експертизи необхідно віднести за рахунок тієї особи, яка її ініціювала, тобто ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 01.01.2017 року), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 01.01.2017 року), за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», розмір розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2017 року становить 1 600 грн. 00 коп.

За таких підстав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку із затримкою видачі трудової книжки з 31 березня 2017 року по 10 квітня 2017 року в розмірі 1 144 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 27 березня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду або через Валківський районний суд Харківської області.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце мешкання: Харківська область, Валківський район, смт. Старий Мерчик, вул. Дружби, 21.

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, місце мешкання: Харківська область, м. Валки, пров. Петра Панча, 1.

Суддя О.В. Товстолужський