Ухвала

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 522/9998/17

провадження № 61-189ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 квітня

2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області

від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» про зобов'язання встановити в квартирі квартирний лічильник газу та зобов'язання здійснювати відповідні розрахунки,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» (далі - ПАТ «Одесагаз») про зобов'язання встановити в квартирі квартирний лічильник газу та зобов'язання здійснювати відповідні розрахунки.

Позовна заява мотивована тим, що 03 серпня 2015 року між ОСОБА_4, який проживає у квартирі АДРЕСА_1, та ПАТ «Одесагаз» укладений договір про надання послуг з газопостачання, відповідно до умов якого розрахунки за спожитий газ за відсутності лічильників газу визначаються згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року № 619 «Про затвердження норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників» (далі - Постанова № 619). Проте, працівники ПАТ «Одесагаз», без відома балансоутримувача будинку, без попереднього обговорення договору щодо розрахунку за спожитий газ з усіма мешканцями, встановили загальнобудинковий вузол обліку природного газу у житловому будинку

АДРЕСА_1, чим, на думку позивача, грубо порушили норми Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Також, позивач зазначав, що двічі звертався до відповідача з проханням забезпечити встановлення квартирного лічильника газу, замість загальнобудинкового, на що отримав відповідь, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу проводиться у межах чинного законодавства, керуючись підзаконними нормативними актами.

Посилаючись на те, що підзаконні нормативні акти не відміняють положення Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», відповідно до якого до встановлення квартирних лічильників, розрахунки за спожитий газ мають здійснюватись за нормами споживання, встановленими Постановою № 619, тому ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд зобов'язати ПАТ «Одесагаз» встановити у квартирі АДРЕСА_1 квартирний лічильник газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» за кошти газорозподільних підприємств до 01 січня 2018 року; зобов'язати здійснювати розрахунки за спожитий газ до встановлення лічильника газу за нормами споживання, встановленими Постановою № 619.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 19 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Одесагаз» встановити ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 лічильник газу за кошти

ПАТ «Одесагаз» до 01 січня 2021 року.

До встановлення ОСОБА_4 лічильника газу у квартирі АДРЕСА_1 зобов'язано ПАТ «Одесагаз» проводити певні розрахунки за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

У задоволенні позовних вимог у частині щодо встановлення лічильника

до 01 січня 2018 року відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2018 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 квітня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачається встановлення лічильників кожному споживачу, тобто наявність будинкового лічильника газу для населення, що проживає у квартирах багатоквартирних будинках та приватних будинках, у яких природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі, не є підставою для невстановлення індивідуальних лічильників кожному споживачу.

У касаційній скарзі ПАТ «Одесагаз» просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що ОСОБА_4 проживає у квартирі АДРЕСА_1, та є споживачем природного газу, відповідно до укладених договорів.

З 21 січня 2016 року у вказаному будинку АДРЕСА_1 зареєстровано Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тінисте 13» (далі - ОСББ «Тінисте 13»).

01 листопада 2016 року ПАТ «Одесагаз» було встановлено та прийнято в експлуатацію загальнобудинковий вузол обліку в будинку за вказаною адресою.

Відповідно до протоколу загальних зборів мешканців будинку ОСББ «Тінисте 13» від 25 грудня 2016 року та 28 січня 2017 року, мешканці будинку звернулися до ПАТ «Одесагаз» з проханням відключити будинок від загальнобудинкового вузла обліку газу та просили встановити квартирні лічильники.

Листом від 07 лютого 2017 року ПАТ «Одесагаз» відмовило мешканцям у вставленні індивідуальних лічильників та повідомило, що ПАТ «Одесагаз» зобов'язане забезпечити вузлами обліку природного газу всі категорії споживачів до 01 січня 2018 року. Чинним законодавством не передбачено встановлення лише індивідуальних лічильників газу в кожній квартирі або будинку та пільг щодо встановлення вузлів обліку природного газу за кошти газорозподільного підприємства.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» державне регулювання ринку природного газу здійснює регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня

2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що у разі відмови населення від встановлення суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року.

Отже, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані у термін до 01 січня 2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних, так і загальнобудинкових, що забезпечить 100 % облік спожитого природного газу населенням.

При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»).

Суди встановили, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року, у справі

№ 826/1413/17 за адміністративним позовом ОСОБА_5 доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), треті особи:

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання акта незаконним в окремій частині визнано незаконним, таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили та визнано нечинним в окремій частині Кодексу газорозподільних систем (далі - КГС), затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, із змінами і доповненнями, внесеними постановами НКРЕКП від 26 листопада 2015 року № 2845, від 10 березня 2016 № 304, від 11 серпня 2016 року № 1418, а саме в частині слів «… або загальнобудинковим», які містяться в абзаці сьомому пункту 3 глави 4 розділу IX цього кодексу.

Відповідно до статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об'єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність ОСББ.

Стаття 13 Закону України «Про ринок природного газу» не передбачає одноособово побутовим споживачем відмовитись від встановлення загальнобудинкового лічильника газу та не передбачає його обов'язку надавати згоду на встановлення загальнобудинкового лічильника газу. Проте, судом враховано, що в даному будинку було створено ОСББ «Тіниста 13-а», який не надавав свою згоду як балансоутримувач на встановлення загальнобудинкового вузла обліку і з яким не укладався відповідний договір.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач від встановлення у його квартирі індивідуального лічильника газу за рахунок оператора газорозподільних мереж не відмовлявся. Крім цього, встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання газу, який насправді не використовувалось споживачем.

Отже, якщо у побутового споживача не встановлено індивідуального лічильника, то в даному випадку відбувається математичний розрахунок спожитого газу оператором газорозподільної системи між споживачами у яких є квартирні лічильники газу та у яких немає таких лічильників, а тому неможливо встановити та перевірити правильність такого розрахунку.

Встановивши, що у даному випадку порушуються права позивача, та врахувавши, що Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачається встановлення лічильників кожному споживачу, тобто наявність будинкового лічильника газу для населення, що проживає у квартирах багатоквартирних будинках та приватних будинках, у яких природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі, не є підставою для невстановлення індивідуальних лічильників кожному споживачу, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про зобов'язання встановити у квартирі квартирний лічильник газу та зобов'язання здійснювати відповідні розрахунки.

Проте, встановивши, що на час вирішення даного спору по суті редакцію Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» змінено та визначено інших строк для забезпечення лічильників газу, оскільки закони не мають зворотної сили, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо встановлення лічильника у термін до 01 січня 2018 року.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» про зобов'язання встановити в квартирі квартирний лічильник газу та зобов'язання здійснювати відповідні розрахунки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 квітня 2018 року

та постанову Апеляційного суду Одеської області від 21 листопада

2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк