Справа № 418/3844/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2019 року Міловський районний суд Луганської області

у складі: головуючого-судді: Гуцола М.П.;

секретаря: Вороніної І.О;

позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача Дєточки Т.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Міловського району Луганської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) та поновлення строку позовної давності.

ВСТАНОВИВ:

10.09.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Міловського районного суду Луганської області із позовом до Микільської сільської ради Міловського району Луганської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) та поновлення строку позовної давності.

Позивач просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в землях, що перебували в колективній власності колишнього КСП імені Леніна села Діброва Міловського району Луганської області у розмірі 9,0100 умовних кадастрових гектарів.

Одночасно, просив визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що проходив дійсну строкову військову службу, не знав особливостей законодавства, а про своє порушене право дізналася лише навесні поточного 2019 року із преси.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що 1993 році він був прийнятий в члени КСП імені Леніна села Діброва Міловського району Луганської області, в якому працював до 1996 року, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 01.07.1993 року.

На час видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП імені Леніна він був членом даного КСП, але його помилково не включили до списків членів КСП, які мали право на земельну частку (пай) та не видали відповідний сертифікат.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задоволити.

Представник відповідача Дєточка Т.М. проти задоволення позову не заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що у 1993 році позивач був прийнятий в члени КСП імені Леніна села Діброва Міловського району Луганської області, в якому працював до 1996 року, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 01.07.1993 року.

З 29.11.1994 року по 29.06.1996 року позивач проходив дійсну строкову військову службу у Збройних силах України, а після звільнення зі служби звільнився з КСП і став працювати в інших підприємствах та організаціях.

Згідно з додатком № 1 «Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства» до даного Державного акту про право колективної власності на землю ОСОБА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_3 значились у цьому списку під номерами 159 та 160, але цей список був складений російською мовою і в ньому зазначені лише прізвища та ініціали, тому позивач з батьком у ньому фігурують як ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно інформації Головного Управління Держгеокадастру у Луганській області від 19.04.2019 року № 28-12-0.3-3282/2-19 у виписці з протоколу № 2 загальних зборів членів КСП ім. Леніна від 23.10.1996 р., що є складовою в «документації по паюванню земель колективної власності на землю КСП ім. Леніна Міловського району Луганської області» у списках членів підприємства, які мають право на земельну частку (пай) та отримання сертифікату ОСОБА_3 не зазначений.

Відповідно до довідки Відділу у Міловському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за вих. № 562/107-19 від 10.09.2019 року розмір земельної частки (паю) з урахуванням коефіцієнтів індексації станом на 01.01.2019 складає 27125,00 грн.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами суд зазначає наступне.

Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Частиною третьою указаної статті передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2-4 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, який був членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити його права на земельну частку.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статтею 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Отже, на момент отримання 25 березня 1994 року КСП імені Леніна державного акта на право колективної власності на землю позивач був членом цього КСП і значився у списках під № 160, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Так, з матеріалів справи слідує, що право на позов у ОСОБА_1 виникло ще у 1994 році, тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, минув ще до набрання чинності ЦК України 2003 року, а тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви іншою стороною у справі.

Вказанне узгоджується із правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2019 року № 61-5692св19.

З позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивач звернувся лише у 2019 року.

Позивачем не надано доказів поважності пропуску строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду, позивач посилається на те, що не знає особливостей законодавства, а про своє порушене право дізнався лише у 2019 році з преси.

Наведені позивачем причини пропуску строку на звернення до суду є неповажними, оскільки факт розпаювання земель є загальновідомим, крім того, з матеріалів справи слідує, що позивач після отримання КСП імені Леніна села Діброва Міловського району Луганської області державного акта на право колективної власності на землю, ще працював у зазначеному підприємстві.

Крім, того у зазначеному підприємстві працював його батько, який, як слідує із пояснень позивача ОСОБА_1 отримав сертифікат на земельну частку пай у відповідності з вимогами Закону.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Міловського району Луганської області.

Керуючись ст. 15 ЦК України, ст. 122 ЗК України, ст.ст. 5, 22-23 ЗК України 1990 року (в редакцій станом на 25.12.1995), ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 53, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволені позову ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Міловського району Луганської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) та поновлення строку позовної давності - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 28.10.2019 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Луганського апеляційного суду, який знаходиться у м. Сєвєродонецьк, шляхом подачі скарги через Міловський районний суд Луганської області.

Рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: Гуцол М.П.