Справа № 202/1528/19
провадж. 2/0202/1295/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 жовтня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А.,

при секретарі- Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив встановити факт постійного проживання зі своєю бабусею ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ним право на спадщину після її смерті на 1/ 2 частину цієї квартири і визнати право власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач указав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка є його бабусею. Остання залишила на його ім`я заповіт, яким заповіла 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 йому, позивачеві. 10.12.2018 року він звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на указане майно, але йому було відмовлено у зв`язку з тим, що заяву подано з пропуском строку для прийняття спадщини, а факт постійного проживання зі спадкодавцем не підтверджено. Проте з жовтня 2015 року і по день смерті спадкодавця він, ОСОБА_1 , проживав з нею за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою КВЖРЕП і показами свідків. Тому просив його позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Машошина А.О., позовні вимоги підтримала і просила задовольнити.

Представник відповідача Дніпровської міської ради Сокол І.В. позовні вимоги не визнала і, заперечуючи проти позову, зазначила, що майно, на яке претендує позивач, не належить до комунальної власності, а тому Дніпровська міська рада в даному випадку не є належним відповідачем. Крім того, вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем мають розглядатися в порядку окремого провадження. Тому просила відмовити позивачеві у задоволені позову.

Представник третьої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи (а.с.69).

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача, ОСОБА_2 . За час життя, 04.07.2014 року, ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори і зареєстрованим в реєстрі на номером 2-265, яким заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , позивачеві у справі. 10.12.2018 року позивач звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 25.01.2019 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що заяву подано із порушенням строку для прийняття спадщини, а факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , спадкодавцем, не підтверджено (а.с.71-81).

Під час розгляду справи встановлено, що позивач з 03.11.2012 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.120).

Положенням статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб

(спадкоємців).

Згідно з частиною 1 статті 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток,готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Отже, встановивши, що позивач з 03.11.2012 року має місце реєстрації інше ніж місце проживання її померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі, ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 , суд не вбачає правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Суд не приймає до уваги покази допитаних у якості свідків ОСОБА_1 ,який пояснив, що позивач, його син, з кінця 2015 року і по день смерті ОСОБА_2 проживав за адресою останньої; покази ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є сусідами ОСОБА_2 , і показали, що бачили як позивач приїздив до своєї бабусі, приносив їй їжу, іноді залишався на ніч, оскільки ці покази не мають значення з огляду на те, що діючим законодавством визначено, що підлягають задоволенню судом вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у позовних вимогах про встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.

Відмовляючи позивачеві в цій частині позову, суд відповідно відмовляє і у задоволені позову в іншій його частині.

Слід також зауважити, що у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку не підлягають.

Зазначене дає підстави вважати, що в разі задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті останнього, позивач мав звернутися до нотаріуса за оформленням спадкових спав, пред`явивши відповідне рішення суду про встановлення даного юридичного факту.

Відмовляючи позивачеві у задоволені позову, суд зазначає, що підстав для відшкодування судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.4,5,10,13,81,141, 259,263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до Дніпровської міської ради, третя особа - Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на спадкове майно.

Рішення суду набирає законної сили після подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя Бєльченко Л.А.