Номер провадження: 22-ц/813/1871/19
Номер справи місцевого суду: 495/6646/16-ц
Головуючий у першій інстанції Заверюха В.О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_1 адвоката Тулянцевої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа секретар Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул Світлана Миколаївна, про визнання заповіту нікчемним,

встановив:

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа секретар Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул С.М., в якому просила суд:

- визнати нікчемним заповіт від 31 липня 2015 року, складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул С.М., зареєстрований за №155.

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її прадід ОСОБА_3 .

У передбачений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, залишеної після смерті ОСОБА_3 як спадкоємець за правом представлення, однак отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що є заповіт ОСОБА_3 , складений на ім`я ОСОБА_2 .

Позивач вважав, що оспорюваний заповіт підписаний не спадкодавцем ОСОБА_3 , а іншою особою, оскільки на час складання заповіту підпис та почерк у спадкодавця змінився у зв`язку з різким погіршенням зору, крім того за життя останній постійно висловлював намір заповісти своє майно позивачці ОСОБА_1 та її батькові.

Також, на думку позивача, заповіт ОСОБА_3 складено з порушенням вимог п. 1.4 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року за №1298/20036, відповідно до вимог якого посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Однак, оскільки в оспорюваному заповіті такий підпис заповідача ОСОБА_3 відсутній, то посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визнати його нікчемним.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано заповіт, складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул С.М., зареєстрований за №155 нікчемним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року, та постановлення нового, про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції ні позивач ОСОБА_1 , ні заявник апеляційної скарги ОСОБА_2 , ні її представник адвокат Шаркевич С.В., ні третя особа ОСОБА_4 не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання в суді апеляційної інстанції (т.2, а.с.12-21).

Оскільки вказані особи про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, за виключенням третьої особи - секретаря виконавчого комітету Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул С.М., яка надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (т.2, а.с.22, 25), колегія суддів вирішила слухати справу за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тулянцевої В.В. та на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в порушення вимог п. 1.4 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року за №1298/20036, в оспорюваному заповіті, складеному ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченому секретарем виконавчого комітету Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул С.М., та зареєстрованого за №155, не зазначено особою, на прохання якої його було записано за допомогою загальноприйнятих технічних засобів того, що перед його підписом, заповіт було прочитано ним уголос та підписаний заповідачем.

З цих підстав суд визнав вищевказаний заповіт нікчемним, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Так, суд обгрунтовано виходив із того, що у відповідності до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, право на заповіт здійснюється особисто, вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.

Згідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

При цьому суд правомірно вказав, що відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі, у резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину, або про відмову в ньому.

Крім того, у відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що згідно заповіту ОСОБА_3 , який посвідчений секретарем виконавчого комітету Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул С.М. та зареєстрований в реєстрі за №155, ОСОБА_3 31.07.2015 року заповів на ім`я ОСОБА_2 усе своє майно, належне йому на день смерті (т.1, а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 заповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 т.1, а.с.203).

Однак, в порушення вищевказаного п. 1.4 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року за №1298/20036, заповіт містить абзац наступного змісту: «На прохання заповідача ОСОБА_3 заповіт записаний за допомогою загальноприйнятих технічних засобів за допомогою комп`ютера». Далі, нижче зазначеного тексту міститься підпис заповідача, його прізвище і ініціали.

У заповіті зазначено друкованим способом: «Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний ним у моїй присутності о 12 годині 30 хвилин. У зв`язку із хворобою заповіт складено та посвідчено удома, АДРЕСА_1 » Тобто заповіт не містить зазначення самого заповідача, що ним перед його підписом було прочитано уголос та підписано заповідачем, як того вимагає Порядок, що є суттєвим порушеннямвимог щодо його форми та посвідчення, які могли вплинути на волю заповідача.

Саме у зв`язку з вищевикладеними обставинами, суд визнав спірний заповіт нікчемним.

Колегія суддів також зазначає, що під час розгляду справи судом призначалася судова почеркознавча експертиза на вирішення якої було поставлене питання: «Чи виконано підпис в заповіті від 31.07.2015 року та реєстрі вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування ОСОБА_3 або іншою особою?» (т.1, а.с. 37).

Із Висновку судової почеркознавчої експертизи №427-П від 13.02.2018 року вбачається, що відповісти на запитання, поставлені на розгляд експерту, не виявилося можливим, у зв`язку із встановленням збіжних та розбіжних ознак, а також варіаційністю та нестійкістю зразків підписів (т.1, а.с. 110-132).

З цих підстав суд не прийняв до уваги вказаний висновок, оскільки зазначені обставини не були підтверджені під час розгляду справи.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у відповідності до вказаного Висновку судової експертизи підпис від імені ОСОБА_3 у заповіті від 31.07.2015 року та на сторінці 45 в 7 колонці у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Бритівської сільської ради та зразок підпису ОСОБА_3 у відомості № 5/5111 на виплату пенсій, соціальних допомог за травень 2015 року, виконані різними особами (т.1, а.с.124).

З огляду на викладені обставини в своїй сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - секретар Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул С.М., про визнання заповіту нікчемним, підлягає задоволенню.

Стосовно доводів представника Бритівської сільської ради про те, що спадкодавець ОСОБА_3 скаржився на поведінку свого онука ОСОБА_5 батька позивачки ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останньому умовний термін покарання замінили на реальний, то вони є безпідставними, так як ці доводи спростовуються довідкою Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області № 42/22240 від 04.10.2016 року (т.1, а.с.51).

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що він є її прадідом, колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступних обставин.

Так, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до укладення шлюбу мала прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 04.06.2016 року (т.1, а.с.5).

Разом з тим, до реєстрації вказаного шлюбу, вона мала прізвище « ОСОБА_7 », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (т.1, а.с.207).

Батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а матір`ю ОСОБА_9 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, та свідоцтвом про смерть (т.1, а.с.205, 208).

Батьком ОСОБА_5 був ОСОБА_10 , а матір`ю ОСОБА_11 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (т.1, а.с.210).

Дружиною ОСОБА_10 була бабуся позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_11 , яка до шлюбу мала прізвище « ОСОБА_12 », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (т.2, а.с.28).

Батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , був саме спадкодавець ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.203, 204), що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (т.1, а.с.209).

Таким чином, матеріалами справи безспірно підтверджується той факт, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 , онукою ОСОБА_11 і правнучкою спадкодавця ОСОБА_3 .

Враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_11 померли раніше ніж спадкодавець ОСОБА_3 (т.1, а.с.203-205), то позивач ОСОБА_1 має право на спадкування його майна за законом за правом представлення, як того вимагає ст.1266 ЦК України.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд апеляційної інстанції не вправі приймати до уваги додаткові докази у справі, які б свідчили про те, що позивач не є спадкоємцем спадкодавця, так як вони не були надані суду першої інстанції, то колегія суддів вважає їх безпідставними, так як саме зазначеними обставинами обгрунтовуються вимоги апеляційної скарги.

З цих підстав, апеляційний суд зобов`язаний дослідити доводи апеляційної скарги у повному обсязі, як того вимагає ст.367 ЦПК України.

Таким чином, виходячи з оскаржуваного рішення суду, яким вищевказаний заповіт визнаний нікчемним, позивач у справі ОСОБА_1 має право на отримання у спадщину спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та був її прадідом, як спадкоємець першої черги за правом представлення, нарівні з іншими спадкоємцями першої черги, у тому числі за правом представлення, за умови прийняття ними спадщини у встановленому законом порядку.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.10.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра