Єдиний унікальний номер судової справи 472/1409/18
Номер провадження 22-ц/812/662/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

01 квітня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ухвалу, яка постановлена Веселинівським районним судом Миколаївської області 29 січня 2019 року, під головуванням судді Тустановського А.О., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого позивач, з метою отримання банківських послуг, та підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якої отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Підписавши цю заяву, відповідач також підтвердив свою згоду на те, що така заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку становлять договір про надання банківських послуг.

При цьому сторони узгодили порядок та строки повернення кредитних коштів.

Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, в той час, як позичальник належним чином своїх договірних зобов'язань не дотримав, у зв'язку із чим станом на 18 листопада 2018 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 13 515 грн. 83 коп., з яких: 7 025 грн. 26 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 370 грн. 77 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також 500 грн. - штраф фіксована частина та 619 грн. 80 коп. - штраф процентна складова.

Посилаючись на викладені обставини АТ КБ «ПриватБанк» просило суд позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість за судовим рішенням.

Ухвалою судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2018 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху.

Ухвалою судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» повернуто позивачу.

Вищевказана ухвала судді районного суду мотивована тим, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» підлягає поверненню позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, оскільки вона подана після набрання чинності Законом України «Про внесення змін щодо Конституції України (щодо правосуддя)» та підписана не керівником АТ КБ «ПриватБанк», та особа, яка підписала позовну заяву, не є адвокатом, а тому відповідно до положень ст.131-2 Конституції України не уповноважена представляти інтереси банку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просило ухвалу судді районного суду скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років та має цивільну процесуальну дієздатність. Оскільки ціна позову становить 13 515 грн. 83 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому суддя районного суду прийшов до помилкового висновку про відсутність необхідних процесуальних прав у особи, яка подала позовну заяву.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ч.4 ст.185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається у випадках, коли її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Суд першої інстанції зазначив, що позовна заява підписана особою, яка не має права на представництво інтересів банку у суді, оскільки представник АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М. не є адвокатом.

На думку колегії суддів, такі висновки районного суду є передчасними.

Згідно зі ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року, відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах. Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 та ст.131-2, а також п.11 Перехідних положень Конституції України представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

У частині четвертій ст.131-2 Конституції України зазначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно з ч.2 ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.2 ст.60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Таким чином, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Повноваження таких осіб відповідно до п.1 ч.1 ст. 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст.62 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Враховуючи, що положення ст.19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, апеляційній суд враховує, що за правилами п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.9 ст.19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується.

Ціна позову у даній справі становить 13 515 грн. 83 коп., що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн. x 100 = 176 200 грн.).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до закону.

За таких обставин висновок судді районного суду про обов'язкову участь у справі адвоката як представника АТ КБ «ПриватБанк» є помилковим. Справа є малозначною, а тому представником банку може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років і має цивільну процесуальну дієздатність.

Згідно ч.3 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що ст.6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

При цьому право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Отже виходячи з вищенаведеного, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв'язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення позовної заяви банку, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За такого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості разом з доданими до неї документами до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року - скасувати, позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості разом з доданими до неї документами направити до того ж суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 01 квітня 2019 року