ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

15.02.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до відповідача ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментівна утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що 07 червня 2016 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 04.05.2018 року Фастівським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі судового наказу Печерським районним ВДВС в м. Києві було відкрито виконавче провадження. Позивач зазначає, що він за станом здоровя не може працевлаштуватись на постійну роботу, в період з 17.08.2018 року по 17.11.2018 року він проходив курс психо-соціальної реабілітації в РЦ «Європа». Постійного офіційного доходу він не має, крім того на його утриманні перебуває неповнолітній син від першого шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважає, що на сьогодні сума стягуваних аліментів на користь відповідача має бути зменшена у звязку із зміною його матеріального стану так як він ніде офіційно не працює, а також у звязку з тим, що на його утриманні перебуває неповнолітній син від першого шлюбу. У звязку з чим, просить змінити розмір аліментів, зменшивши їх до 1/8 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше мінімуму встановленого законодавством, починаючи з 13.04.2018 року і до настання дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Ухвалою від 01 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову категорично заперечувала, суду пояснила, що з моменту винесення судового наказу ОСОБА_1 сплатив аліменти в сумі 3000 гривень. Ці кошти незначні і їх не вистачає на утримання дитини, вона не має можливості працювати, оскільки здійснює постійний догляд за дитиною, а позивач має можливість працювати, але не має бажання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 07 червня 2016 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та Самойленко (після реєстрації шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_5, про що зроблений відповідний актовий запис №8 /а.с.7/.

Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 22.02.2017 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області /а.с.8/.

Судовим наказом Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.05.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с.12/.

Відповідно до довідки реабілітаційного центру «Європа» вбачається, що позивач ОСОБА_1 добровільно проходив курс психо-соціальної реабілітації в РЦ «Європа» з 17.08.2018 року по 17.11.2018 року /а.с.10/.

Згідно копії свідоцтва про народження, позивач ОСОБА_1 має сина від першого шлюбу -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.9/, проте жодних документальних підтверджень, що позивач утримує сина від першого шлюбу чи сплачує на його користь аліменти, суду ОСОБА_1 не надав.

Як зазначив в ході судового розгляду позивач, підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів з 1/4 частини на 1/8 є те, що змінився його матеріальний стан, так як він ніде офіційно не працює, а також у звязку з тим, що на його утриманні перебуває неповнолітній син від першого шлюбу. Отже, вважає, що його матеріальне становище суттєво змінилося та у звязку з тим що в нього є ще неповнолітня дитина від першого шлюбу є підставою для зменшення розміру аліментів у розумінні ст.192 СК України.

Проте, як вбачається із змісту судового наказу від 04.05.2019, на момент його винесення, даних про те, що ОСОБА_1 є працюючою особою, не було.

Крім цього, розмір визначених у судовому наказі аліментів ј частина відповідає вимогам ст..161 ч.1 п.4 ЦПК України.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо значно погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я.

Отже, аналізуючи подані позивачем докази, суд дійшов висновку про відсутність документального підтвердження погіршення його матеріального стану чи зміни сімейного стану, наявність ще однієї дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження не свідчить про утримання цієї дитини чи сплату аліментів на її утримання, наявність інших утриманців у позивача судом не встановлено, документального підтвердження розміру чи величини витрат на своє утримання та членів своєї родини, позивачем суду теж надано не було.

Таким чином, позивачем не було надано належних доказів, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи, що під час судового розгляду не встановлено таких змін матеріального становища, сімейного стану та стану здоров'я позивача, які б впливали на його змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, розмір вже стягнутих аліментів, навіть при наявності ще однієї дитини, не є завищеним, обставини, на які посилається позивач у поданій заяві, що він не може влаштуватися на роботу не є підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 76-77, 81, 89, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 150, 180-182, 192 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29.03.2019 року.

Суддя Л.М.Ковалевська