Справа № 226/3322/18

№2-др/226/2/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Клепки Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Тіссен О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за її позовом до ДП «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

20.03.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №226/3322/18 за її позовом до ДП «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

В обґрунтування заяви вказала, що рішенням від 30.01.2019 задоволено її позов до ДП «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, з відповідача на її користь стягнуто середній заробіток в сумі 8002,38 гривень та судовий збір, сплачений при предявленні позову, в розмірі 704,80 гривень. Водночас при ухвалені рішення судом не було вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які були нею понесені в сумі 2400,00 гривень. Просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ДП «Мирноградвугілля» на її користь зазначені витрати.

Суд не вбачає необхідності у присутності сторін справи, що повідомлені належним чином про час та місце розгляду заяви, в судовому засіданні, враховуючи характер вирішуваного питання, що відповідає вимогам ч.4 ст.270 ЦПК України.

У зв'язку із неявкою сторін згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню з таких підстав.

За положеннями ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Дійсно, в позовній заяві ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь із відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, які склали 2400,00 гривень, надала суду докази на підтвердження своїх вимог.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000 та від 30.09.2009 №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами, і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-4 ст.137 ЦК України унормовано, що витрати, пов'язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Справа, в якій ухвалюється додаткове рішення, розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 09.11.2018 було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

Згідно з актом наданих послуг (виконаних робіт) від 15.11.2018 обсяг і вартість виконаних адвокатом робіт є такою:

-Дві усні консультації з приводу захисту прав та інтересів по стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 300,00 гривень (витрачений час 1 година 30 хвилин);

-Підготовка та складання позову до ДП «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 1300,00 гривень (витрачений час 2 години);

-Підготовка та складання договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 11.11.2018 800,00 гривень (витрачений час 1 година).

На підтвердження фактичного здійснення вказаних витрат ОСОБА_1 надано рахунок на оплату №4 від 15.11.2018 на суму 2400,00 гривень та довідка про оплату послуг адвоката від 15.11.2018 з підтвердженням повного розрахунку позивача із представником.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ступінь складності справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи наявні докази в обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, однак витрати позивача мають бути компенсовані частково на суму 1600,00 гривень суму витрат на усні консультації (300,00 гривень) та підготовку і складання позову (1300,00 гривень).

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат ОСОБА_1 в розмірі 800,00 гривень, які в акті виконаних робіт відображені як вартість підготовки та складання договору про надання правової (правничої) допомоги, оскільки складання такого договору є технічною дією, яка фізично закріплює усну домовленість адвоката із клієнтом щодо надання послуг, підготовка і складання договору не охоплюється поняттям правничої допомоги, а є обовязком адвоката, який він має виконати задля легітимізації своєї діяльності. Крім того, суд зауважує, що вивченням договору встановлена наявність ознак його типовості, тому його підготовка і складання жодним чином не можуть займати вказаний в акті час 1 годину, а займають виключно час, необхідний для внесення реквізитів клієнта П.І.Б., адреси та номеру засобу звязку. Відтак, витрати в цій частині не підлягають відшкодуванню внаслідок необґрунтованості вимоги.

Керуючись ст.ст.15,133,137,141,270, 353-354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за її позовом до ДП «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №226/3322/18 за позовом ОСОБА_1 до ДП «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Стягнути з ДП «Мирноградвугілля» (Донецька область, м. Мирноград, вул. Соборна, 1, код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, Донецька область, м. Мирноград, м-н Світлий, 32/56) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1600,00 (одна тисяча шістсот) гривень.

У стягненні витрат в сумі 800,00 гривень відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення додаткового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

Додаткове рішення складене 28.03.2019.

Суддя Л.І. Клепка