Провадження № 22-ц/4808/1368/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О.В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

29 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю ОСОБА_1 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл грошових зобов`язань подружжя, які виникли під час шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 вересня 2019 року під головуванням судді Шамотайла О.В. у м. Івано-Франківську

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, а ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл грошових зобов`язань подружжя, які виникли під час шлюбу.

19 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову в даній справі і просив накласти арешт на майно, а саме: на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю сторін. Заяву мотивовано тим, що вищевказана справа розглядається судом тривалий час, а 20.01.2020 року минає три роки з часу розірвання шлюбу між сторонами, на думку заявника, ОСОБА_2 матиме підстави звернутися в нотаріальну контору та відчужити спільне майно, приховавши факт розгляду справи в суді.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права.

Вважає, що ним виконано вимоги ст. 151 ЦПК України, та обґрунтовано необхідність у зв`язку з якою потрібно забезпечити позов, а саме те, що цивільна справа розглядається майже три роки, а 20.01.2020 року пройде три роки з часу розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2 .. Враховуючи той факт, що відповідач неодноразово повідомляла, що відчужить спірну квартиру без його відома та згоди, тому він може залишитися без належної йому частини нерухомого майна.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

За змістом ч.2 ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є заява у якій повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості необхідні для забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, а також розподіл грошових зобов`язань подружжя, які виникли під час шлюбу.

В заяві про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на майно, а саме: на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю сторін.

Підставою необхідності вжиття заходів забезпечення позову зазначено ймовірність відчуження колишньою дружиною вищевказаного майна.

Одним із способів забезпечення позову відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Заборона відчуження майна (його арешт) є тимчасовим заходом і направлена на збереження обсягу майна, щодо якого наявний спір.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи мету процесуального інституту забезпечення позову (забезпечення реального виконання рішення суду в майбутньому), а також необхідність суворого дотримання процесуальних прав всіх учасників процесу, суд звертає увагу на те, що, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести , але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в заяві про забезпечення позову заявником не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи ОСОБА_1 про можливість утруднення виконання рішення суду не є достатньою підставою для забезпечення позову.

За частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк