Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 466/4174/15-ц

провадження № 61-4846св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду

м. Львова від 15 липня 2016 року в складі судді Глинської Д. Б. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2012 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі

19 000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за кредитним договором

від 20 жовтня 2012 року не виконав, у зв`язку з чим станом

на 28 лютого 2015 року у нього утворилася заборгованість

у розмірі 38 750,41 грн, яка складається з: 30 860,54 грн - заборгованість за кредитом, 5 468,42 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 100 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 821,45 грн - штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором

від 20 жовтня 2012 року у розмірі 38 750,41 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня

2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 38 750,41 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач не погасив заборгованість у повному обсязі, чим порушив права позивача, що підлягають захисту шляхом стягнення

з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 38 750,41 грн.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 466/4174/15-ц із Шевченківського районного суду м. Львова.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

06 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції були ухвалені з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем було визнано позов. Розглядаючи справу за відсутності сторін, судом першої інстанції не було ухвалено заочного рішення, що позбавило відповідача права подати заяву про перегляд заочного рішення.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем долучено до матеріалів справи копії анкети-заяви на отримання зарплатної картки, а не кредитної, а також докази того, що відповідач був ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасників справи

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких ПАТ КБ «ПриватБанк» просило касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Зазначало, що відповідач брав участь у судовому розгляді справи судом першої інстанції, тому підстав для ухвалення у справі заочного рішення не було. Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що розгляд справи апеляційним судом було здійснено з порушенням норм процесуального права, оскільки, як встановив апеляційний суд до клопотання про перенесення судового розгляду справи не було додано доказів на підтвердження поважності неявки в судове засідання.

При укладенні кредитного договору позивач у заяві позичальника особистим підписом засвідчив про ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, приєднавшись тим самим до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що разом із заявою позичальника, Умовами, Правилами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Факт отримання кредиту та користування кредитними коштами підтверджується випискою за рахунком позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останньому надано кредит

у розмірі 19 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

До зазначеного кредитного договору ОСОБА_1 відкрито додаткові картки, а саме: НОМЕР_2, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7.

ОСОБА_1 20 жовтня 2012 року підписав заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Прийняті на себе зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало, перерахувавши в повному обсязі кошти ОСОБА_1 на відкритий на його ім`я картковий рахунок.

Згідно з розрахунком, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 28 лютого 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором

від 20 жовтня 2012 року становить 38 750,41 грн та складається із: заборгованість за кредитом - 30 860,54 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 5 468,42 грн, заборгованість за пенею та комісією - 100,00 грн, штраф (фіксована частина) - 500,0 грн, штраф (процентна складова) - 1 821,45 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанції

частково не відповідають.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та

вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку -

ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 20 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, зокрема розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 жовтня 2012 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування престижних кредитних карток «Універсальна Gold» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/70/), які є невід`ємною частиною спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг

з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився

з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК

України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони

до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПприватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин

(20 жовтня 2012 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом

(05 червня 2015 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, штрафів наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування престижних кредитних карток «Універсальна Gold» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 жовтня

2012 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказане не враховано судами попередніх інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача

на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом у розмірі 5 468,42 грн, заборгованості за пенею та комісією - 100,00 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,0 грн, штрафу (процентна складова) - 1 821,45 грн, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Зазначені вимоги позову не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача з їх сплати позивачу в анкеті-заяві від 20 жовтня 2012 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

З наведених підстав, Верховний Суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним умови є складовою кредитного договору і що саме ці умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно беручи на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження

№ 14-131цс19.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що поточна заборгованість за кредитом становить 30 860,54 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням наведеного, рішення судів першої та апеляційної інстанцій необхідно скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом у розмірі 5 468,42 грн, заборгованості за пенею та комісією - 100,00 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,0 грн, штрафу (процентна складова) - 1 821,45 грн, відмовивши в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції

з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, підлягає скасуванню

з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року

в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі

5 468,42 грн, заборгованості за пенею та комісією - 100,00 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,0 грн, штрафу (процентна складова) - 1 821,45 грн скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, заборгованості за пенею, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова) за кредитним договором від 20 жовтня 2012 року відмовити.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Львова

від 15 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області

від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк