ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» березня 2019 року

м. Харків

справа № 642/8362/13-ц

провадження № 22ц/818/2055/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря Ігнатової Т.В.

учасники справи:

позивач (стягувач) ОСОБА_1, представник позивача (стягувача) ОСОБА_2,

відповідач (боржник) ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_4Л.), представник відповідача (боржника) ОСОБА_5,

третя особа Харківська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року в складі судді Пашнєва В.Г.

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_4 через представника звернулась до суду з заявою про поворот виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_4), третя особа: Харківська міська рада про виділ в натурі частки зі спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Харківська міська рада, про виділ в натурі частки зі спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено; виділено ОСОБА_1 приміщення в житловому будинку №64 літ. «А-1» по вулиці Черкаській в м. Харкові та встановлено порядок користування земельною ділянкою.

Вказала, що 15 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП №53136169 з примусового виконання вказаного заочного рішення Ленінського районного суду на підставі виконавчого листа №642/8362/13-ц, виданого 29 листопада 2016 року, та постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_6 від 19 січня 2017 року виконавче провадження закінчено на підставі того, що рішення суду виконано в повному обсязі.

Зазначила, що постановою Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2018 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, проте, питання щодо повороту виконання рішення не вирішено.

Просила вирішити питання про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року по цивільній справі № 642/8362/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Харківська міська рада про виділ в натурі частки зі спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою у відповідності до резолютивної частини рішення народного суду Ленінського району м. Харкова по цивільній справі №2-476/73 від 10 квітня 1973 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року заяву представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задоволено; допущено поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року, яке скасовано постановою Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2018 року, по справі № 642/8362/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Харківська міська рада про виділ в натурі частки зі спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою; повернуто сторони виконавчого провадження у первісний стан, що передував виконанню рішення, а саме у відповідність до резолютивної частини рішення народного суду Ленінського району м. Харкова по цивільній справі №2-476/73 від 10 квітня 1973 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повернути сторони виконавчого провадження у первісний стан, що передував виконанню заочного рішення по справі, а саме у відповідність до резолютивної частини рішення народного суду Ленінського району м. Харкова по цивільній справі №2-476/73 від 10 квітня 1973 року за фактичним визначенням на місцевості частки земельної ділянки площею у 182 кв. м. за адресою: вулиця Черкаська, № 64, м. Харків, 61016 на підставі призначеної та проведеної судової будівельно-технічної експертизи; вирішити питання про судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що до участі у справі не залучено орган державної виконавчої служби; що ОСОБА_1 неодноразово сам встановлював межу земельної ділянки на власний розсуд, порушуючи права ОСОБА_4; що вона неодноразово зверталась до органів поліції з приводу дій ОСОБА_1 щодо змін межі земельної ділянки; що суд мав замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником у звязку зі смертю боржника; що при вирішенні питання про поворот виконання рішення суд мав провести судову будівельно-технічну експертизу про визначення та встановлення на місцевості частини земельної ділянки домоволодіння, що у відповідності до рішення суду 1973 року відповідатиме виділу частини земельної ділянки на 35/100 частин площею у 182 кв. м.

Клопотання щодо призначення судової земельно-технічної експертизи та заміни сторони боржника у виконавчому провадженні, які містяться в апеляційній скарзі не вирішувалися, оскільки на їх розгляді в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції скаржник та її представник не наполягали.

11 березня 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вказав, що у рішенні суду 1973 року чітко не визначено площу та межу між виділеними земельними ділянками; що в 1973 році була допущена технічна описка при складанні схеми поділу домоволодінь, та загальна площа вказана як 505 кв.м., замість реальних 431 кв.м.; що ним добровільно та за власні кошти демонтовано шиферну огорожу, встановлену в процесі виконання рішення суду, тобто добровільно здійснено поворот його виконання.

26 березня 2019 року від ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь на відзив, в якій вона фактично виклала доводи та вимоги апеляційної скарги та просила постановити окрему ухвалу щодо ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», направити її органу досудового розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч, 1 ст. 197-1, ч. 2 ст. 189, ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 378 КК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що оскільки заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року скасовано постановою Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2018 року, необхідно допустити поворот його виконання.

Згідно частини 1 статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до частин 9, 10 статті 444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Поворот виконання пов'язаний із цілим рядом юридичних фактів: скасування раніше ухваленого і виконаного рішення, яке набрало законної сили; набранням новим судовим рішенням законної сили (рішенням про повну або часткову відмову у задоволенні позову, ухвалою про залишення позову без розгляду або закриття провадження у справі); вказівка на поворот виконання у новому судовому рішенні.

Замість скасованого рішення приймається нове, яке за своїм змістом протилежне первісному, у звязку з чим боржник має право вимагати відновлення первісного положення і повернення йому того, що було передано стягувачеві. Це є реакцією на аномальний розвиток ситуації щодо захисту порушеного, оспореного чи невизнаного права.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За змістом наведених норм поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі, чи у разі закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду.

Застосовуючи поворот виконання рішення суду суд повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнуте з нього за скасованим рішенням суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Харківська міська рада, про виділ в натурі частки зі спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою; ОСОБА_1 виділено відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2014 року №10852 в житловому будинку №64 літ. «А-1» по вулиці Черкаській в м. Харкові приміщення кухні 2-2 площею 17,5 кв. м., житлової кімнати 2-3 площею 13,8 кв. м., надвірні будівлі сіни літ. «а» та літ. «а2», ганок літ. «а1» та літ. «а3», сарай літ. «Г», льох літ. «Д», вбиральню літ. «В», частину огорожі №1 та огорожу №4, хвіртку №3; встановлено порядок користування за варіантом 1 плану земельної ділянки, запропонований судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. ОСОБА_7, відображений у додатку №2 до висновку судової експертизи №10852 від 24 березня 2016 року, а саме: першому співвласнику на 65/100 частин виділяється в користування земельна ділянка площею 280 кв. м., у тому числі під будівлями; другому співвласнику на 35/100 частин виділяється в користування земельна ділянка площею 151 кв. м., у тому числі під будівлями; границя розподілу земельної ділянки поділяє земельну ділянку на ділянки: від лінії забудови по вулиці Черкаській, розділивши огорожу на відрізки з розмірами 10,90 м. і 10,10 м., далі по прямій лінії та по лінії розподілу житлового будинку, потім по прямій лінії довжиною 1,66 м., далі повернув направо по прямій лінії довжиною 2,13 м., потім повернув наліво по прямій лінії довжиною 9,35 м. до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на відрізки з розмірами 16,43 м., 5,57 м.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 08 листопада 2016 року, ОСОБА_3 оголошено померлим.

На підставі цього рішення 14 грудня 2016 року Ленінським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3, де зазначено дату смерті 08 листопада 2016 року, актовий запис №37.

23 листопада 2016 року померла дружина ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 ОСОБА_8, з якою вони перебували у шлюбі з 28 жовтня 1994 року.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_6 про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2016 року ВП №53136169 відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду на підставі виконавчого листа №642/8362/13-ц, виданого 29 листопада 2016 року, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_6 від 19 січня 2017 року ВП №53136169 закінчено виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа на підставі того, що рішення суду виконано в повному обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2017 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

02 червня 2017 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у порядку статті 1276 ЦК України, а саме на 35/100 частин житлового будинку №64 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові по вулиці Черкаській.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_3

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2018 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 виділено приміщення, які вже були предметом виділу за рішенням Ленінського народного суду м. Харкова від 10 квітня 1973 року, яким між співвласниками спірного домоволодіння визначено порядок користування будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою на підставі висновку БТІ від 13 березня 1973 року, та набуваючи частку у праві спільної часткової власності ОСОБА_1, як новий співвласник, зобовязаний дотримуватися порядку володіння та користування спільним майном відповідно до часток у праві спільної часткової власності, встановленого між колишніми співвласниками.

Вказаним рішенням Ленінського народного суду м. Харкова від 10 квітня 1973 року між співвласниками домоволодіння - ОСОБА_9, якій за договором купівлі-продажу належало 35/100 частин домоволодіння по вулиці Черкаській, № 64 в м. Харкові та ОСОБА_10, якому належало 65/100 частин домоволодіння, було визначено порядок користування будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою. При цьому ОСОБА_9 у житловому будинку літ. «А-1» було виділено приміщення 1-2 площею 11,20 кв. м., приміщення 1-3, площею 12,80 кв. м., сіни літ. «а4» (приміщення 1-4) площею 5,60 кв. м., частину сіней літ. «а2» (приміщення 1-1) площею 5,20 кв. м., сарай літ. «Б», Ѕ частину огорожі №1, а також виділено у користування частину земельної ділянки площею 182 кв. м. У подальшому власником 35/100 частин вказаного домоволодіння, які належали ОСОБА_9, став ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 11 лютого 1975 року в порядку поділу майна подружжя.

Таким чином, з 1973 року встановлено певний порядок користування спірним домоволодінням та земельною ділянкою, який змінено заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року.

Враховуючи, що у січні 2017 року вказане заочне рішення суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою виконано, внаслідок чого площа земельної ділянки, якою користувалась правонаступник відповідача ОСОБА_4, зменшилась з 182 кв. м. до 151 кв. м., заочне рішення суду скасовано судом апеляційної інстанції, вимоги ОСОБА_4 щодо допущення повороту виконання заочного рішення суду є обґрунтованими.

В суді апеляційної інстанції сторони не заперечували, що поворот виконання рішення суду здійснено добровільно ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_4 щодо того, що її представник мав намір надати особисті пояснення у судовому засіданні, проте, заяву розглянуто за його відсутності, тоді як клопотання ОСОБА_1 про відкладення попереднього судового засідання було задоволено, тому ухвалу необхідно скасувати є безпідставними, оскільки згідно вимог частини 10 статті 444 ЦПК України заява про поворот виконання рішення розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зважаючи на те, що заява про поворот виконання рішення мала бути розглянута у розумний строк, та неявка учасників справи не перешкоджала її розгляду, посилання апелянта щодо того, що ухвалу постановлено за відсутності її представника, до уваги не приймаються.

Посилання ОСОБА_4 щодо того, що до участі у справі не залучено орган державної виконавчої служби; а також, що суд мав замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником у звязку зі смертю боржника, є безпідставними, оскільки відповідних клопотань під час розгляду заяви в суді першої інстанції нею не заявлено.

Згідно вимог частини 1 статті 446 ЦПК України процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Зважаючи на те, що відповідної заяви про заміну сторони виконавчого провадження до суду першої інстанції не заявлено, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити таке клопотання, що міститься в апеляційній скарзі ОСОБА_4

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_4 на те, що при вирішенні питання про поворот виконання рішення суд мав провести судову будівельно-технічну експертизу про визначення та встановлення на місцевості частини земельної ділянки домоволодіння, що у відповідності до рішення суду 1973 року відповідатиме виділу частини земельної ділянки на 35/100 частин площею у 182 кв. м., при проведенні якої встановити механізм повороту виконання рішення суду, є необґрунтованими, оскільки під час вирішення питання про поворот виконання рішення справа по суті спору не переглядається, отже, підстав для проведення такої експертизи в межах розгляду заяви про поворот виконання рішення не вбачається.

Матеріали справи свідчать про те, що рішення суду першої інстанції, яким, зокрема, визначено порядок користування земельною ділянкою, скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено, отже, підстави для визначення порядку користування земельною ділянкою між сторонами спору відсутні.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що під час розгляду заяви про поворот виконання рішення до суду першої інстанції ОСОБА_4 з відповідним клопотанням про призначення експертизи не зверталась.

Згідно вимог частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з заяви про поворот виконання рішення, ОСОБА_4 просила вирішити питання про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року у відповідності до резолютивної частини рішення народного суду Ленінського району м. Харкова по цивільній справі №2-476/73 від 10 квітня 1973 року.

Вимог щодо повернення сторін виконавчого провадження у первісний стан, а саме у відповідність до резолютивної частини рішення народного суду Ленінського району м. Харкова по цивільній справі №2-476/73 від 10 квітня 1973 року за фактичним визначенням на місцевості частки земельної ділянки площею у 182 кв. м. за адресою: вулиця Черкаська, № 64, м. Харків, 61016 на підставі призначеної та проведеної судової будівельно-технічної експертизи, до суду першої інстанції не заявлено, отже, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглядати такі вимоги.

Доводи ОСОБА_4 щодо того, що судом не вжито заходів забезпечення позову під час розгляду заяви про поворот виконання рішення, також є безпідставними, оскільки відповідного клопотання нею заявлено не було.

Посилання ОСОБА_4 щодо того, що її представником були заявлені обґрунтовані відводи головуючому судді суду першої інстанції до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Згідно пунктів 1, 2 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими.

Матеріали справи свідчать про те, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року ухвалене у складі судді Пашнєва В.Г. та скасовано судом апеляційної інстанції. Заяву про поворот виконання рішення також розглянуто суддею Пашнєвим В.Г.

Згідно частини 1 статті 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником подано заяву про поворот виконання рішення суду, порядок розгляду якої регулюється розділом VІ ЦПК України.

Таким чином, при розгляді даної заяви не здійснюється новий розгляд справи судом першої інстанції після скасування рішення суду, отже, суддя, який брав участь у вирішенні справи, мав право брати участь у розгляді заяви про поворот виконання рішення.

Клопотання ОСОБА_4 про відвід головуючому судді розглянуто судом першої інстанції під час вирішення справи та підстав для відводу не встановлено. Повторне клопотання про відвід, заявлене з тих же підстав, залишено без розгляду. Підстави для визнання відводу обґрунтованим судом апеляційної інстанції також відсутні.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі щодо того, що стягувачу було видано виконавчі листи повторно, що ОСОБА_1 неодноразово сам встановлював межу земельної ділянки на власний розсуд, порушуючи її права; що вона неодноразово зверталась до органів поліції з приводу дій ОСОБА_1 щодо змін межі земельної ділянки, є безпідставними, оскільки вказані питання не є предметом розгляду під час вирішення заяви про поворот виконання рішення суду.

Доводи ОСОБА_4, викладені у відповіді на відзив щодо постановлення окремої ухвали щодо ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та направлення її органу досудового розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч, 1 ст. 197-1, ч. 2 ст. 189, ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 378 КК України судовою колегією не приймаються, оскільки судова колегія переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Однак, таких доводів та вимог апеляційна скарга не містила, а доповнення до апеляційної скарги, її зміна можлива протягом строку на апеляційне оскарження, який вже сплинув. При цьому судова колегія звертає увагу на те, що на аркуші справи № 76 міститься копія заяви до начальника Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 27 грудня 2018 року, з якої вбачається, що заяву щодо ОСОБА_1 подано ОСОБА_11 ще 19 вересня 2016 року до Харківської міської прокуратури.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4 та його представника в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_12

Повний текст постанови складено 26 березня 2019 року.