Дата документу 26.03.2019 Справа № 320/3557/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/3557/18
Провадження №22-ц/807/1223/19
Головуючий в 1-й інстанції - Горбачова Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О.З.,
секретарКамалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2018 року, ухвалене в м. Мелітополь (повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання шлюбу недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання шлюбу недійсним, в якому просять визнати недійсним шлюб між ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_7, зареєстрований 04.04.2017 року Мелітопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 18. Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що їх батько та відповідач по справі спільно ніколи не проживали, не були пов'язані спільним побутом, не мали будь-якого спільного майна і жодним чином не показували подружніх відносин перед третіми особами, що беззаперечно, на їх думку свідчить про фіктивність вказаного шлюбу. Шлюб між їх батьком ОСОБА_8 і відповідачем ОСОБА_7 був укладений без наміру створити сім'ю та набуття прав та обов'язків подружжя, а тому є підстави для визнання його недійсним.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання шлюбу недійсним, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховані доводи позивачів та належним чином не дослідженні надані ними докази, а саме відсутність спільного проживання ОСОБА_8 та відповідачки; приховування факту реєстрації шлюбу; проживання відповідачки тривалий час з незміненим прізвищем. Судом визнано встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними і базуються тільки на суб'єктивних сплутаних та неправдивих свідченнях свідків відповідача. Надані сторонами документи у сукупності та покази свідків, повністю підтверджують відсутність наміру створення сім'ї та набуття для себе прав і обов'язків подружжя, принаймні у ОСОБА_8, що і є змістом фіктивності шлюбу.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_7, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склали+ся між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв'язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є дітьми ОСОБА_8, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.10-11) та копією свідоцтва про шлюб позивача ОСОБА_5 (а.с.12).

З листопада 2014 року по травень 2015 року ОСОБА_7 здійснювала догляд за хворою матір'ю позивачів, ОСОБА_9, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла.

04 квітня 2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (відповідачем) був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 04 квітня 2017 року. Внаслідок укладення даного шлюбу ОСОБА_11 було змінене прізвище на «ОСОБА_11» (а.с.13).

Заяви про державну реєстрацію шлюбу були подані ОСОБА_8 та ОСОБА_11 до Мелітопольського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області особисто та заповнювалися ними особисто у відповідних графах.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 уклали шлюб з метою створення сім'ї, на що вказують їх тривалі стосунки, ведення спільного господарства та проживання в одному житловому приміщенні, а тому відсутні підстави для задоволення позовної заяви.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно із частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Згідно із статтею 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що позивачами не доведено, що при укладенні шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не мали наміру створити сім'ю, а подальший спосіб їх життя не свідчить про відсутність намірів мати сім'ю, тому позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, та такими, що не підлягали задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції та яким надана правова оцінка, повністю ґрунтуються на тих же доводах які були викладені в позові і яким надана належна оцінка судом першої інстанції.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 27 березня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков