КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

представника третьої особи

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Білоусько Ігорем Володимировичем, який діє на підставі довіреності, на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Олег Іванович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктор Петрович, приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазаренко Лідія Євгенівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_8 , згідно з яким просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за АДРЕСА_2 , від 11.06.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О.І., зареєстрований в реєстрі за №459.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 23.11.2006 року ним було придбано квартиру АДРЕСА_3 .

З метою отримання допомоги у підготовці документів, необхідних для перепланування вказаної квартири, 14.05.2015 року позивачем було видано довіреність на ім`я ОСОБА_4 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І.

При цьому, вказана довіреність містила застереження щодо вчинення повіреним правочинів від імені довірителя, а саме: «…укладати та підписувати від мого імені всі дозволені законом правочини на умовах даного доручення, в тому числі договір купівлі-продажу квартири, договір міни, дарування, застави, договори іпотеки, поділу чи виділу частки майна, однак з обов`язковим письмовим підтвердження даних угод довірителем.».

Разом з тим, незважаючи на ту обставину, що ОСОБА_7 не надавав жодних підтверджень або дозволу на вчинення правочину щодо відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, 11.06.2015 року ОСОБА_4 , діючи на підставі вищевказаної довіреності, уклав з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу спірної квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О.І.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що позивачем не вчинялося жодних дій щодо прийняття до виконання вказаного правочину, останній було підписано із перевищенням повноважень, наданих довіреністю.

Крім того, позивач вказував, що посвідчення спірного договору було здійснено нотаріусом із порушенням Закону України «Про нотаріат», адже, зважаючи на місце реєстрації сторін та місцезнаходження майна, таке посвідчення мало б бути здійснено нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Також, на думку позивача, про недійсність спірного правочину свідчить й наявна в матеріалах нотаріальної справи підроблена Заява про згоду на продаж нерухомого майна одним із подружжя.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2018 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 11.06.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Щуром Олегом Івановичем, зареєстрований в реєстрі за № 459 (т.2, а.с. 74-80).

В апеляційній скарзі третя особа, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Так, зокрема апелянт не погоджується з висновками суду стосовно того, що договір купівлі-продажу квартири був вчинений представником від імені позивача з перевищенням повноважень, адже з аналізу тексту довіреності вбачається, що ОСОБА_7 наділив представника всім необхідним обсягом повноважень для вчинення спірного правочину.

Крім того, враховуючи наявність в матеріалах справи власноруч написаної розписки позивача щодо відсутності майнових претензій до відповідача, третя особа вважає, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про те, що позивачем не вчинялися дії на виконання правочину.

При цьому, на думку апелента, суд, оцінюючи належність та допустимість доказів, безпідставно не взяв до уваги висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 28.11.2016 року за № 82/8229/16-32, яким, серед іншого, встановлено, що підпис та рукописний напис від імені ОСОБА_9 у нижній частині заяви від 11.06.2015 року, реєстровий номер № 457, спеціальний бланк - НАО 178076, виконано ОСОБА_9 ; підпис та рукописний напис від імені ОСОБА_7 у нижній частині заяви від 11.06.2015 року, реєстровий номер № 458, спеціальний бланк - НАО 178077, виконано ОСОБА_9 ; рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_7 в розписці від 18.06.2015 року про відсутність майнових претензій, виконано ОСОБА_7 .

В свою чергу, як зазначає третя особа, рецензія ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» від 09.03.2017 року на вказаний висновок експерта, прийнята судом першої інстанції в якості доказу, що спростовує вищевикладені висновки експерта, була складена з порушенням вимог Порядку проведення рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 26.05.2015 року за № 775/5, та, в силу положень ст.ст. 79, 80 ЦПК України, не може вважатися належним та достовірним доказом.

Також, апелянт вказує, що в розумінні положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, порушення приватним нотаріусом вимог Закону України «Про нотаріат» щодо місця посвідчення договору купівлі-продажу не може бути підставою для визнання його недійсним (т.2, а.с. 85-97).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.05.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т.2, а.с.116-118).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.05.2019 року справу призначено до розгляду (т.2, а.с.131-132).

У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_2 та представник третьої особи Терещенко О.Д. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача та третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували та просили заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи повторно не з'явилися у судове засідання, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.06.2015 року між ОСОБА_7 , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І. за реєстровим № 983 від 14.05.2015 року, діяв його законний представник ОСОБА_4 , та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі - продажу квартири, згідно з умовами якого позивач в особі свого представника передав у власність відповідачу квартиру АДРЕСА_3 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на одну з підстав для визнання вищенаведеного договору купівлі-продажу квартири недійсним, посилався на те, що вказаний договір було підписано із перевищенням повноважень, наданих представнику.

При цьому, вказане перевищення повноважень позивач пов`язує з тим, що його повірений не дотримався наявного у довіреності застереження щодо укладення та підписання від імені довірителя всіх дозволених законом правочинів на умовах даного доручення, в тому числі договору купівлі-продажу квартири, договору міни, дарування, застави, договорів іпотеки, поділу чи виділу частки майна, новоствореного майна, однак з обов`язковим письмовим підтвердженням даних угод довірителем.

Разом з тим, як передбачено положеннями ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У відповідності до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до якого змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Отже, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень Цивільного Кодексу України, законодавець не пов`язує повноваження представника вчиняти правочини від імені другої сторони, яку він представляє, з наявністю та/або відсутністю якихось додаткових підтверджень або дозволів на вчинення таких правочинів.

Крім того, саме по собі застереження «…однак з обов`язковим письмовим підтвердженням даних угод довірителем» за своїм правовим змістом не може розглядатися як передумова вчинення правочину представником, оскільки не обмежує повноваження представника вчинити такий правочин від імені довірителя, а саме - не містить ані вимоги та/або умови щодо попереднього (тобто до вчинення правочину) підтвердження такого правочину довірителем, ані конкретизації на що і яку саме згоду потрібно одержати повіреному від довірителя.

Натомість, з аналізу тексту довіреності, посвідченої 14.05.2015 року приватним нотаріусом Шандибою О.Є., вбачається, що ОСОБА_7 наділив свого представника ОСОБА_4 необхідним обсягом повноважень для вчинення оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири, зокрема зазначив: «…уповноважую гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер - НОМЕР_1 , (паспорт НОМЕР_2 , виданий 23.03.2000 р. Старокиївським РУ ГУ МВС України в м.Києві), місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 , управляти і розпоряджатися з правом продажу, передачі в іпотеку, обміну на інше житло, здачі в найм (оренду), поділу чи виділу частки належною мені квартирою під номером АДРЕСА_3 розташована АДРЕСА_2 , загальною площе 76,40 кв.м…».

Самим позивачем також не заперечувався факт того, що він свідомо, за власною волею вчинив вказаний правочин (довіреність), визначивши та/або наділивши ОСОБА_4 відповідними повноваженнями.

В свою чергу, ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції пояснив, що він особисто був у нотаріуса та підписав договір купівлі-продажу квартири на підставі довіреності від батька. Посилання ОСОБА_4 на ті обставини, що укладення ним договору було вимушеним кроком задля захисту себе та власності сім'ї, не підтверджуються жодними доказами.

Однак, суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири був укладений представником позивача з перевищенням наданим йому повноважень.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що порушення приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О.І. законодавства про нотаріат, зокрема щодо місця посвідчення договору купівлі-продажу квартири, є підставою для визнання договору недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Приписами ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема визначено: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин може бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень цивільних законодавства, визнання договору недійсним з підстав порушення нотаріусом місця вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення правочину не ґрунтується на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України.

Разом з тим, відповідно до приписів ч. 2 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Положеннями ч.1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

В той же час, як вже зазначалося вище, умовою визнання договору недійсним є недодержання саме стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Зважаючи на викладене, а також те, що приватний нотаріус Щур О .І. не є та не міг бути стороною спірного договору, посилання позивача на допущені нотаріусом порушення вимог ч. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» не можуть бути підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України, в той час як встановлення таких порушень може лише слугувати підставою для професійної відповідальності нотаріуса.

Щодо посилань позивача на ті, обставини, що про недійсність оспорюваного ним правочину свідчить наявна в матеріалах нотаріальної справи підроблена Заява про згоду на продаж нерухомого майна одним із подружжя, слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 уклали шлюб 17.10.2017 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

Водночас, право власності на спірну квартиру було набуто позивачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2006 року, тобто до укладення ним шлюбу з ОСОБА_9 .

За вказаних обставин, а також зважаючи на те, що спірна квартира не була об`єктом спільної сумісної власності подружжя, посилання позивача щодо підробки заяви його дружини про згоду на продаж квартири є безпідставними та такими, що, у даному випадку, з огляду на предмет позову та встановлені обставини справи, не підлягають дослідженню, перевірці та оцінці у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з тим, пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_2 , подану від їх імені та в їх інтересах адвокатом Білоусько Ігорем Володимировичем, - задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року- скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Олег Іванович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Криворучко Віктор Петрович, приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазаренко Лідія Євгенівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська