Дата документу 12.08.2019
Справа № 334/7774/18
Провадження № 2/334/1195/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2017 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19.05.2017 року і до повноліття дитини.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.12.2017 року вищевказане рішення Ленінського районного суду від 27.06.2017 року було змінено в частині визначеного розміру аліментів та визначено їх у 1/4 частині.

ОСОБА_1 в позові зазначив, що він розуміє свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини, добросовісно сплачує аліменти, в обґрунтування чого надав довідку Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя від 27.09.2018 року, проте станом на теперішній час позивач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у встановленому розмірі, оскільки з 19.04.2018 року по 25.04.2018 року він перебував на стаціонарному лікуванні у військовому госпіталі А3309 та з 06.06.2018 року по 19.06.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Міська клінічна лікарня м. Запоріжжя №6», в обґрунтування чого надав виписки з медичних установ.

Просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) на 1/6 частину щомісяця, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідач у позові хоч і зазначив, що перебував декілька разів на стаціонарному лікуванні, проте не надав жодного доказу того, що його матеріальне становище досить сильно змінилося. З наданих доказів не вбачається, що стан здоров`я позивача погіршився, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 на утримання дитини-інваліда, навпаки виписні епікризи підтверджують, що позивач проходив лікування двічі, не тривалий час (6 та 14 днів), лікування пройшло з позитивною динамікою.

Відповідно до довідки державної виконавчої служби, вих.№52936 від 27.09.2018р., відповідач має два місця роботи (служби) - Запорізький обласний військовий комісаріат та ПАТ «Запоріжсталь». Згідно виконавчого листа від 04.01.2018р. №334/3124/17р., з березня по липень 2018 року з відповідача стягнуто 31867,76 грн. (1/4 частка доходів), за травень, червень, липень 2018 року - це заборгованість по аліментам, що стягнута за кілька місяців, які не були своєчасно перераховані з заробітної плати позивача в ПАТ «Запоріжсталь».

Разом з тим, дитина, ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку в дитячій поліклініці з діагнозом: вроджена аномалія розвитку правої нижньої кінцівки правої гомілки зі стійкими порушеннями функцій, є дитиною-інвалідом, яка потребує постійного носіння тільки індивідуально пошитого ортопедичного взуття (враховуючи вкорочення правої кінцівки на 4.1 см) лфк, масажу та постійного нагляду лікарів (медичний висновок №104 від 27.01.17р., рентгенографія голені від 13.09.2018р., індивідуальна програма дитини-інваліда №143 від 03.02.2017р., консультативний висновок від 06.09.16р, консультативний висновок від 24.08.2016.

Додатково зазначила, що розмір аліментів на утримання дитини залежить від фактично отриманих позивачем доходів у розмірі ј частини, та у разі його хвороби, перебування на лікарняному, відповідно, зменшується сума аліментів і на утримання дитини, до того ж обставина, яка була врахована Апеляційним судом Запорізької області під час ухвалення рішення від 14.12.2017р. а саме те, що вона з дитиною через створення відповідачем нестерпних умов проживання у квартирі, де мешкала сім`я, були вимушені з 12.10.2017р. переїхати на інше місце проживання.

ОСОБА_2 не користується жодними пільгами позивача як учасника бойових дій на оплату комунальних послуг та не зверталась до позивача з позовом про стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини, які є значними у зв`язку з інвалідністю дитини.

Вважає, що надані позивачем докази не підтверджують зміну його матеріального стану (втрата роботи, зменшення доходів, інше), а погіршення стану здоров`я мало тимчасовий характер, лікування пройшло з позитивною динамікою, втрата працездатності не відбулась, а тому підстави для зменшення розміру аліментів відсутні.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 пояснив, що не є його обов`язкомз надавати докази зміни матеріального становища, оскільки, згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів може бути будь-яка з підстав, регламентованих ч.1 ст.192 СК України, окремо. Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів стало саме погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим жодні докази на підтвердження зміни матеріального стану позивача не надавалися.
Щодо того, що дитина ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку в дитячій поліклініці та є дитиною-інвалідом, яка потребує постійного носіння тільки індивідуально пошитого ортопедичного взуття, лфк, масажу та постійного нагляду лікарів пояснив, що законодавством передбачено стягнення з того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Проте, відповідачка не зверталась до нього з позовом про стягнення додаткових витрат, що прямо засвідчується її твердженням, а тому ОСОБА_1 вважає, що за своєю суттю вищевказані вимоги є окремими позовними вимогами та повинні розглядатися в межах іншої цивільної справи, що передбачає надання суду відповідних доказів на підтвердження факту понесених ОСОБА_2 таких витрат. До того ж, зміна фактичного місця проживання відповідачки з дитиною, а також її домовленість з орендодавцем житла про орендну плату у розмірі 2500 грн. є її правом.
В судовому засіданні позивач, його представник адвокат Безугла А.В. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові та запереченнях на відзив.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила залишити розмір аліментів, визначений рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.12.2017 року без змін.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 182 Сімейного кодексу України, передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає зміну розміру аліментів, а саме розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.
Аналогічна позиція зазначена в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства,материнства,стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2017 року (справа №334/3124/17, провадження №2/334/2218/17), з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19.05.2017 року і до повноліття дитини.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.12.2017 року (провадження № 22-ц/778/4038/17), вищевказане рішення Ленінського районного суду від 27.06.2017 року було змінено в частині визначеного розміру аліментів та визначено їх стягнення у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку в дитячій поліклініці з діагнозом: вроджена аномалія розвитку правої нижньої кінцівки правої гомілки зі стійкими порушеннями функцій, є дитиною-інвалідом, яка потребує постійного носіння тільки індивідуально пошитого ортопедичного взуття (враховуючи вкорочення правої кінцівки на 4.1см) лфк, масажу та постійного нагляду лікарів (медичний висновок №104 від 27.01.17р., рентгенографія голені від 13.09.2018р., індивідуальна програма дитини-інваліда №143 від 3.02.2017р., консультативний висновок від 06.09.16р, консультативний висновок від 24.08.2016).

Відповідно довідки державної виконавчої служби вих.№52936 від 27.09.18р., ОСОБА_1 має два місця роботи (служби) - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ПАТ «Запоріжсталь», що ним не заперечувалось у судовому засіданні, за період з березня 2018 року по липень 2018 року зі ОСОБА_2 було стягнуто аліменти у розмірі 31867,76 грн.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він станом на теперішній час не має можливості сплачувати аліменти у встановленому розмірі, оскільки стан його здоров`я погіршився, з 19.04.2018 року по 25.04.2018 року він перебував на стаціонарному лікуванні у військовому госпіталі А3309 та з 06.06.2018 року по 19.06.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Міська клінічна лікарня м. Запоріжжя №6».

Згідно з частинами 8, 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивач просить суд зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 через погіршення стану його здоров`я, на підтвердження чого надав: виписний епікриз №912, відповідно до якого з 19.04.18р. по 25.04.18р. (7 днів) він перебував на стаціонарному лікуванні з гострим пієлонефритом; за результатами лікування позивачу рекомендовано звільнення від службових обов`язків на 6 днів, 2 тижні приймати уролесан, обмеження переохолодження, при необхідності - консультація уролога; виписний епікриз №4604 з 06.06.18р. по 19.06.18р. перебував на лікуванні 14 днів з наслідками ЧМТ від 29.08.2015р., в результаті лікування - позитивна динаміка, покращення самопочуття, бюджетне КТ головного мозку, стати до роботи на наступний день після виписки з лікарні - з 20.06.18р., що аналогічно висновкам ВКК №870.

Зазначене погіршення здоров`я позивача не пов`язано з погіршенням його матеріального стану, що підтверджено ним у судовому засіданні та у відповіді на відзив.

Суд вважає, що надані позивачем докази щодо його захворювань свідчать, що погіршення стану здоров`я мало тимчасовий характер, лікування пройшло з позитивною динамікою, не призвело до втрати працездатності, а тому підстави для зменшення розміру аліментів з наведених підстав відсутні.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 268 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.