Постанова
Іменем України

26 березня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/5513/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мазурик О.Ф.,

суддів Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

в складі судді Дубас Т.В.

від 14 грудня 2018 року

у справі №369/5699/18 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини № НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки, площею 0,1 га з кадастровим номером :01:006:5070, яка знаходиться в с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області, звернувся до суду з позовом до Військової частини № НОМЕР_1 (далі ВЧ № НОМЕР_1 , військова частина), Київського квартирно-експлуатаційного управління (далі ККЕУ, Управління), в якому просив усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою шляхом зобовязання ВЧ № НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує земельну ділянку та не чинити перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права без повного зясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, він є власником спірної земельної ділянки та має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, що підтверджено належними доказами, наявними в матеріалах справи, однак при ухваленні рішення судом не взято до уваги.

Також, вказував, що право власності на земельну ділянку за ним зареєстровано у відповідності до вимог діючого законодавства, а відповідачі не довели належними доказами права постійного користування такою земельною ділянкою.

Крім того, зазначав, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позову з тих підстав, що не заявлено позовних вимог до ККЕУ, оскільки за приписами Закону України «Про використання земель оборони» Управління не є особою, яка має право користування земельною ділянкою. Відповідальною особою за здійснення перешкод в користуванні земельною ділянкою є лише ВЧ № НОМЕР_1 .

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідачі подали до суду відзиви.

Вказували, що земельна ділянка, право користування якою просить усунути позивач на підставі рішення Ради Міністрів Української РСР від 06.06.1955 №665-027-рс відведена для потреб Міністерства оборони України, на якій дислокується батальйон зв`язку військової частини № НОМЕР_1 . Рішення на підставі якого було виділено земельну ділянку є чинним, у встановленому законом порядку не скасовувалось.

Також, вказували, що відмовляючи в задоволенні позову суд дійшов правильного висновку, що ВЧ № НОМЕР_1 не є відповідальною особою перед позивачем за вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження в суді першої інстанції, а тому висновків суду не спростовують.

Вважали, що задоволення апеляційної скарги не забезпечить справедливої рівноваги між інтересами позивача та правами власника земельної ділянки, яким є держава в особі Міністерства оборони України, на мирне володіння своїм майном.

За наведених обставин просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.12.2018 залишити без змін.

Представники відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 9 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням №8-98 8 сесії Віто-Поштової сільської ради 7 скликання від 30 червня 2016 року «Про прийняття на баланс Віто-Поштової сільської ради території військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 », було вирішено внести зміни в рішення Віто-Поштової сільської ради 4 сесії 5 скликання від 10.10.2006 «Про затвердження матеріалів інвентаризації та надання дозволу на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею в/ч НОМЕР_1 » та викласти п.п. 2, 3 даного рішення в наступній редакції: «2. Надати дозвіл в/ч НОМЕР_1 на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею, площею 12,2044 га під розміщення військової частини, яка розташована в АДРЕСА_1 ».

Відповідно до рішення Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30.11.2017 №30-35, передано безкоштовно у власність, в межах норм безоплатної передачі ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:5070, площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в селі Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.

Листом №02-26/389 від 08.05.2018 Віта-Поштова сільська рада повідомила ОСОБА_1 , що спірна земельна ділянка належить останньому на праві приватної власності, однак загороджена військовою частиною № НОМЕР_1 з метою вжиття заходів недопущення сторонніх осіб на територію військової частини. Факт щодо встановлення огорожі військовою частиною підтверджується листом ККЕУ від 08.05.2018 №303/25-2808.

Так, в листі Київського квартирно-експлуатаційного управління від 08.05.2018 №303/25-2808 зазначено, що відповідно до Протоколу проведення наради під головуванням заступника Міністра оборони України від 16.03.2018 щодо розгляду питання оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_2 Головному квартирно-експлуатаційному управлінню Збройних Сил України спільно з Головним управлінням оперативного забезпечення Збройних Сил України визначено завдання розпочати топогеодезичні роботи щодо формування земельних ділянок та визначення (уточнення) меж та площ частини земельної ділянки зазначеного військового містечка. На ПвК «Центр» покладено завдання невідкладно вжити заходів щодо поновлення огорожі військового містечка № НОМЕР_2 (с. Віта-Поштова). З урахуванням вказаного, роботи щодо встановлення стовпів та натяжкою на них дротів на земельній ділянці, розміщеній в с. Віта-Поштова виконувались представниками ВЧ № НОМЕР_1 .

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За приписами статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на змелю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше яз за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідача.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особа, а також держава.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства, відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси. Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказував на те, що встановлення військовою частиною огороджувального паркану з колючого дроту на земельній ділянці, яка зареєстрована за ним на праві власності, порушують його право користування та володіння такою земельною ділянкою, а тому саме військова частина має усунути перешкоди у користуванні та володінні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі з колючого дроту.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачі вказували на те, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони, а тому військова частина Квартирно-експлуатаційне управління не є відповідальною особою перед позивачем за вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно зі ст. 77 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області від 18.06.2015, наданого у відповідь на лист ККЕУ від 05.06.2015 №303/25-2173 щодо землекористування Міністерства оборони, що відповідно до державної статистичної звітності (форма 6-зем) станом на 01.01.2015 в межах Києво-Святошинського району Київської області за Міністерством оборони України обліковується серед інших і Віто-Поштова сільська рада, площею 32,0 га (а.с. 69).

З матеріалів справи також вбачається, що згідно акту інвентаризації земель оборони проведеної у 1993 році інститутом землеустрою Української Академії аграрних наук за військовою частиною НОМЕР_1 рахувалося 33,6 га земель по Віто-Поштовій сільській раді, у тому числі 32,7 га у постійному користуванні військової частини. За висновками комісії затвердженими постановою спільного засідання колегії Міністерства оборони України та державного комітету України по земельних ресурсах від 23.11.1993 №8/11 запропоновано залишити у постійному користуванні Міністерства оборони України по цьому військовому містечку земельну ділянку площею 32,0 га, та 1,6 га (а.с. 66-67).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник військової частини ОСОБА_2 пояснив, що спірна земельна ділянка знаходиться на балансі Міністерства оборони України.

З наведеного вище слідує, що відповідальною особою перед позивачем за вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою є Міністерство оборони України, тобто військова частина № НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційне управління є неналежними відповідачами у справі.

Ураховуючи, що позивачем не заявлено вимог до Міністерства оборони України, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам та у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в суді апеляційної інстанції не вирішується питання про залучення до участі у справі осіб, яких не залучив суд першої інстанції (крім правонаступників), оскільки на стадії апеляційного провадження справа вже є розглянутою відносно тих осіб, склад яких сформовано у першій інстанції. У відповідності до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в цих межах.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо залучення належного відповідача або співвідповідача.

Разом з цим, позивач не позбавлений права звернутись безпосередньо до особи, на балансі якої знаходиться земельна ділянка та яка є відповідальною за вчинення перешкод у користуванні та володінні земельною ділянкою.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 27 березня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай