Головуючий суду 1 інстанції - В. М. Фастовець
Доповідач -В. В. Кострицький В.В
Справа № 415/5111/17
Провадження № 22-ц/810/803/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Кострицького В.В.,

суддів Луганської В.М., Назарової М.В.,

при секретарі Сінько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення порядку користування житловим будинком, що є спільною частковою власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою про визначення порядку користування житловим будинком, що є спільною частковою власністю.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 04 листопада 2000 року по 25 березня 2011 року.

За час сумісного проживання сторони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 , який був зареєстрований за відповідачем.

Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного нажитого під час шлюбу майна, тому за позовом позивачки тому, 29.07.2016 року Лисичанським міським судом Луганської області було ухвалено рішення, яким суд задовольнив її позовні вимоги та виділив у її власність 1/2 частину житлового будинку з житловими та господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Іншу 1/2 частину вказаного будинку суд виділив у власність відповідача.

Всі кімнати в будинку є ізольовані, будинок має три незалежні входи до будинку з різних сторін.

Починаючи з 2011 року та по липень 2017 року у зазначеному будинку позивачка мешкала сама. Відповідач по справі мешкав на території РФ. З невідомих для неї причин відповідач повернувся до міста Лисичанська з РФ та почав мешкати разом із нею у будинку АДРЕСА_1 , що є їхньою спільною частковою власністю.

З початку мешкання відповідача у будинку АДРЕСА_1 з липня 2017 року і до сьогодні вона не може знайти домовленості з відповідачем щодо користування будинком. Спірний будинок дуже великий, загальна площа якого більше 200 кв.м., та за час мешкання в цьому будинку (до появи відповідача) вона за свої кошти зробила ремонт однієї половини будинку, де мешкає. Інші кімнати будинку нею зайняті не були, їх зайняв відповідач. Наразі відповідач хоче мешкати в кімнатах, де був зроблений ремонт. Відповідач почав без її дозволу приводити в будинок своїх друзів, розпивати з ними алкогольні напої та вчиняти дебоші в кімнатах, де мешкає позивач. Такими діями відповідач створює умови, які неможливі для сумісного проживання і чинить перепони в здійсненні права користування будинком.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до органів поліції з приводу протиправних дій відповідача, на що співробітники поліції повідомили її про те, що нічого вдіяти не можуть, бо відповідач є співвласником будинку і може безперешкодно користуватися їм, а їй рекомендували звернутись до суду для вирішення цього питання.

Позивач на підставі викладеного звернулась до суду з даним позовом за захистом свого права та просила суд: 1) встановити порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 наступним чином: у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату 1-9 площею 29,60 кв.м., житлову кімнату 1-10 площею 21,90 кв.м., житлову кімнату 1-7 площею 16,0 кв.м., коридор 1-8 площею 7,80 кв.м., веранду 3 площею 12,70 кв.м., коридор 6 площею 1,90 кв.м., коридор 5 площею 3,50 кв.м., ванну кімнату 4 площею 3,0 кв.м., туалет 1-3 площею 1,30 кв.м., кухня 1-2 площею 14,2 кв.м., котельна 1-1 площею 3,20 кв.м, тамбур 1 площею 4,70 кв.м., кладову 2 площею 5,30 - загальною площею 125,1 кв.м., що менше її частки в праві спільної часткової власності у житловому будинку;

2) у користування відповідача ОСОБА_2 залишити житлову кімнату 1-14 площею 12,50 кв.м., коридор 1-13 площею 7,50 кв.м., житлову кімнату 1-11 площею 13,0 кв.м., житлову кімнату 1-17 площею 18,50 кв.м., коридор 1-16 площею 5,60 кв.м., житлову кімнату 1-15 площею 15,30 кв.м., веранду 4 площею 13,10 кв.м., коридор 1-18 площею 6,70 кв.м., житлову кімнату 1-19 площею 19,70 кв.м., кухню 1-20 площею 10,00 кв.м., коридор 1-21 площею 6,0 кв.м., кладову 5 площею 1,50 кв.м, ванну 1-24 площею 3,20 кв.м., коридор 1-23 площею 2,10 кв.м., котельну 1-24 площею 3,0 кв.м. - загальною площею 138,4 кв.м., що перевищує в натурі розмір його частки в спільній частковій власності у житловому будинку;

3) стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 06 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визначення порядку користування житловим будинком, що є спільною частковою власністю, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком, що є спільною частковою власністю, задовольнити частково.

Виділено у користування ОСОБА_1 житлову кімнату 1-10 площею 21,90 кв.м. та житлову кімнату 1-7 площею 16,0 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 .

Виділено у користування ОСОБА_2 житлову кімнату 1-9 площею 29,60 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 .

Залишити в спільному частковому користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату 1-14 площею 12,50 кв.м., житлову кімнату 1-11 площею 13,0 кв.м., житлову кімнату 1-17 площею 18,50 кв.м., житлову кімнату 1-15 площею 15,30 кв.м., житлову кімнату 1-19 площею 19,70 кв.м., коридор 1-8 площею 7,80 кв.м., веранду 3 площею 12,70 кв.м., коридор 6 площею 1,90 кв.м., коридор 5 площею 3,50 кв.м., ванну кімнату 4 площею 3,0 кв.м., туалет 1-3 площею 1,30 кв.м., кухню 1-2 площею 14,2 кв.м., котельню 1-1 площею 3,20 кв.м, тамбур 1 площею 4,70 кв.м., кладову 2 площею 5,30 кв.м., коридор 1-13 площею 7,50 кв.м., житлову кімнату 1-11 площею 13,0 кв.м., житлову кімнату 1-17 площею 18,50 кв.м., коридор 1-16 площею 5,60 кв.м., житлову кімнату 1-15 площею 15,30 кв.м., веранду 4 площею 13,10 кв.м., коридор 1-18 площею 6,70 кв.м., житлову кімнату 1-19 площею 19,70 кв.м., кухня 1-20 площею 10,00 кв.м., коридор 1-21 площею 6,0 кв.м., кладову 5 площею 1,50 кв.м, ванну 1-24 площею 3,20 кв.м., коридор 1-23 площею 2,10 кв.м., котельню 1-24 площею 3,0 кв.м.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Звертаючись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначила, що з даним рішенням вона не згодна повністю. Апелянт. вважає, що при винесенні рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, не в повній мірі судом першої інстанції з`ясовано обставини справи і не враховано наступне: що з відповідачем ОСОБА_2 позивачка перебувала у шлюбі з 04 листопада 2000 року по 25 березня 2011 року; за час сумісного проживання позивачкою разом із відповідачем був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 , який був зареєстрований за відповідачем. Після припинення шлюбу позивачка із відповідачем не дійшли згоди, щодо поділу спільно нажитого в процесі шлюбу майна, та на думку ОСОБА_1 , вона була вимушена звернутись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. 29.07.2016 року Лисичанським міським судом було винесене рішення у справі №415/1376, яким суд задовольнив позовні вимоги та виділив у власність позивачки Ѕ частину житлового будинку з житловими та господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Іншу Ѕ частину вказаного житлового будинку суд виділив у власність ОСОБА_2 Починаючи з 2011 року та по липень 2017 року у зазначеному будинку вона мешкала сама. Відповідач по справі мешкав на території РФ. З невідомих для неї причин відповідач повернувся до міста Лисичанська з РФ та почав мешкати разом із нею у будинку АДРЕСА_1 , що є їхньою спільною частковою власністю.

З початку мешкання відповідача у будинку АДРЕСА_1 , а саме з липня 2017 року і до сьогодні апелянтка не може знайти домовленості з відповідачем щодо користування будинком. Спірний будинок дуже великий, загальна площа якого більше 200 кв.м., та за час мешкання в цьому будинку (до появи відповідача) вона за свої кошти зробила ремонт однієї половини будинку, де мешкає. Інші кімнати будинку нею зайняті не були, їх зайняв відповідач. Наразі відповідач хоче мешкати в кімнатах, де був зроблений ремонт. Відповідач почав без її дозволу приводити в будинок своїх друзів, розпивати з ними алкогольні напої та вчиняти дебоші в кімнатах, де мешкає позивач. Такими діями відповідач створює умови, які неможливі для сумісного проживання і чинить перепони в здійсненні права користування будинком.

Вона неодноразово зверталась до органів поліції з приводу протиправних дій відповідача, на що співробітники поліції повідомили її про те, що нічого вдіяти не можуть, бо відповідач є співвласником будинку і може безперешкодно користуватися їм, а їй рекомендували звернутись до суду для вирішення цього питання.

Позивачка зазначає, що з вересня 2017 року та до сьогодні відповідач взагалі перестав мешкати у спірному будинку. На цей час в будинку позивачка мешкає одна. Також позивачка зауважує на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення взятий до уваги лише звіт оцінки вартості будинку, як документ, що вказує на непридатність для проживання у кімнатах де не був зроблений ремонт, але ж звіт оцінки вартості будинку був зроблений для визначення саме вартості будинку, а не для встановлення умов придатності для проживання тих чи інших кімнат. Крім того, судом не взяті до уваги доводи, які зазначені у її позовній заяві, та в особистих поясненнях позивачки до суду, а саме те, що позивачка за власні кошти робила ремонт у тій частині будинку де наразі мешкає, та саме ті кімнати де робила ремонт, просила надати їй в користування кімнату 1-9 площею 29,60 кв.м., житлову кімнату 1-10 площею 21,90 кв.м., житлову кімнату 1-7 площею 16,0 кв.м., коридор 1-8 площею 7,80 кв.м., веранду 3 площею 12,70 кв.м., коридор 6 площею 1,90 кв.м., коридор 5 площею 3,50 кв.м., ванну кімнату 4 площею 3,0 кв.м., туалет 1-3 площею 1,30 кв.м., кухня 1-2 площею 14,2 кв.м., котельна 1-1 площею 3,20 кв.м, тамбур 1 площею 4,70 кв.м., кладову 2 площею 5,30 - загальною площею 125,1 кв.м., що менше її частки в праві спільної часткової власності у житловому будинку та залишити у користуванні відповідача ОСОБА_2 житлову кімнату 1-14 площею 12,50 кв.м., коридор 1-13 площею 7,50 кв.м., житлову кімнату 1-11 площею 13,0 кв.м., житлову кімнату 1-17 площею 18,50 кв.м., коридор 1-16 площею 5,60 кв.м., житлову кімнату 1-15 площею 15,30 кв.м., веранду 4 площею 13,10 кв.м., коридор 1-18 площею 6,70 кв.м., житлову кімнату 1-19 площею 19,70 кв.м., кухню 1-20 площею 10,00 кв.м., коридор 1-21 площею 6,0 кв.м., кладову 5 площею 1,50 кв.м, ванну 1-24 площею 3,20 кв.м., коридор 1-23 площею 2,10 кв.м., котельну 1-24 площею 3,0 кв.м. - загальною площею 138,4 кв.м., що перевищує в натурі розмір його частки в спільній частковій власності у житловому будинку.

Також ОСОБА_1 зазначає, що відповідач по справі не бажав робити ремонт у іншій частині будинку, та не брав участі у ремонті, який був зроблений апелянткою самостійно. Не зважаючи на це відповідач бажає мешкати у відремонтованих кімнатах

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

До Луганського апеляційного суду поштою надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача адвоката Ковтун Л.Я.. У відзиві зазначено, що порядок користування житловим приміщенням у будинку, який належить на праві приватної власності кільком особам може бути встановлений, у випадку, коли таке приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

Позивачка не ставила питання про поділ майна в натурі, правовий режим спільної часткової власності зберігається. Рішення суду не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушає їх прав як власників. В судовому засіданні не найшло підтвердження належним та допустимим доказами те, що позивачка за власний рахунок здійснила ремонт у частині будинку, на яку вона просить визначити їй в користування. Навпаки було доведено, що ремонт було здійснено під час сумісного проживання. Після припинення шлюбу позивачка була притягнута до кримінальної відповідальності, заборгувала великі суми грошей потерпілим. Тобто, вона не мала можливості особисто за власні кошти зробити ремонт.

Також зазначено те що відповідач не може на даний час проживати у спірному будинку через те, що позивачка вчиняє сварки. Відповідач неодноразово пропонував варіанти поділу будинку або його продажу, але позивачка відмовляється від будь-якого варіанту. Позивачку влаштовує те, що відповідач позбавлений можливості користуватися належним йому майном.

Відповідач вважає рішення Лисичанського міського суду від 06 серпня 2019 року по справі №415/5111/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням законним, постановленим з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житлом, без задоволення, а рішення Лисичанського міського суду від 06 серпня 2019 року по справі № 415/5111/17-ц.без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 17.09.2019 року визначено склад колегії суддів: Кострицький В.В. (головуючий суддя) Назарова М.В., Луганська В.М..

Апелянт у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про те, що не заперечує проти винесення рішення, підтримує доводи скарги.(а.с170).

Відповідача, всі судові повідомлення про розгляд справи за адресою зазначеною як реєстрації та мешкання у м. Лисичанську, отримав в судове засідання не зявився . Всууді його інтереси представив його представник. Наведене свідчить про вжиття судом всіх можливих заходів щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час його ухвалення) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 по 1 / 2 частині належить сторонам.

Доводи апелянта стосовно проведення ремонтних робіт в приміщенні будинку за свій рахунок не були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, тому не є спірними під час апеляційного розгляду.

Позивачка не обґрунтовувала свої позовні вимоги доказами щодо придатності для проживання окремих житлових приміщень спірного будинку. В суді апеляційної інстанції апелянт не висувала вимог, щодо проведення судової експертизи відносно придатності для проживання окремих житлових приміщень спірного будинку.

Підтверджень стосовно того, що ОСОБА_1 визивала поліцію через те, що відповідач пиячив у спірному будинку із своїми товарищами не надано.

Апелянтом не було належним чином доведено або спростовано докази надані відповідачем , щодо стану придатності житлових умов в частині будинку, в якому не було проведено ремонтних робіт . (а.с.73)

Позивачка по справі не довела доказами свої позовні вимоги.

Судом встановлено, що сторонам відповідно до заочного рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29.07.2016 року у справі № 2/415/731/16 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині кожному житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Обставинами справи встановлено, що співвласники будинку, в якому кожному належить по 1/2 частині, не досягли взаємної згоди в користуванні будинком, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з цим позовом.

Так, предметом вказаного спору є встановлення порядку володіння і користування житловим будинком АДРЕСА_1 , який згідно з технічним паспортом від 9 грудня 2005 року має загальну площу 2248 кв.м., житлова -146,50 м.кв. та складається із таких приміщень: кімната площею 29,60 кв.м., житлова кімната площею 21,90 кв.м., житлова кімната площею 16,0 кв.м., коридор площею 7,80 кв.м., веранда площею 12,70 кв.м., коридор площею 1,90 кв.м., коридор 5 площею 3,50 кв.м., ванна кімната площею 3,0 кв.м., туалет площею 1,30 кв.м., кухня 1-2 площею 14,2 кв.м., котельна площею 3,20 кв.м, тамбур площею 4,70 кв.м., кладова площею 5,30, житлова кімната площею 12,50 кв.м., коридор площею 7,50 кв.м., житлова кімната площею 13,0 кв.м., житлова кімната площею 18,50 кв.м., коридор 1-16 площею 5,60 кв.м., житлова кімната площею 15,30 кв.м., веранда 4 площею 13,10 кв.м., коридор 1-18 площею 6,70 кв.м., житлова кімната площею 19,70 кв.м., кухня площею 10,00 кв.м., коридор площею 6,0 кв.м., кладова площею 1,50 кв.м, ванна площею 3,20 кв.м., коридор площею 2,10 кв.м., котельна площею 3,0 кв.м..

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Згідно з статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Колегія судів не приймає як доказ довідку, надану ПП "НЕО", ПП "НЕО", яка не визначає можливість використання житлових приміщень вказаного будинку та їх житлового стану (а.с.132).

Так, звертаючись із позовом ОСОБА_1 просила надати їй в користування кімнату 1-9 площею 29,60 кв.м., житлову кімнату 1-10 площею 21,90 кв.м., житлову кімнату 1-7 площею 16,0 кв.м., коридор 1-8 площею 7,80 кв.м., веранду 3 площею 12,70 кв.м., коридор 6 площею 1,90 кв.м., коридор 5 площею 3,50 кв.м., ванну кімнату 4 площею 3,0 кв.м., туалет 1-3 площею 1,30 кв.м., кухня 1-2 площею 14,2 кв.м., котельна 1-1 площею 3,20 кв.м, тамбур 1 площею 4,70 кв.м., кладову 2 площею 5,30 - загальною площею 125,1 кв.м., що менше її частки в праві спільної часткової власності у житловому будинку та залишити у користуванні відповідача ОСОБА_2 житлову кімнату 1-14 площею 12,50 кв.м., коридор 1-13 площею 7,50 кв.м., житлову кімнату 1-11 площею 13,0 кв.м., житлову кімнату 1-17 площею 18,50 кв.м., коридор 1-16 площею 5,60 кв.м., житлову кімнату 1-15 площею 15,30 кв.м., веранду 4 площею 13,10 кв.м., коридор 1-18 площею 6,70 кв.м., житлову кімнату 1-19 площею 19,70 кв.м., кухню 1-20 площею 10,00 кв.м., коридор 1-21 площею 6,0 кв.м., кладову 5 площею 1,50 кв.м, ванну 1-24 площею 3,20 кв.м., коридор 1-23 площею 2,10 кв.м., котельну 1-24 площею 3,0 кв.м. - загальною площею 138,4 кв.м., що перевищує в натурі розмір його частки в спільній частковій власності у житловому будинку.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Але ж якщо позовні дані будуть доведені суду належним чином.

Порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Таким чином, повне задоволення позову буде явним і неспівмірним, прийнятим з обмеженням прав відповідача на користування спільною власністю, так і гарантованих Конституцією України прав на житло відповідача.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до положень статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи наведене, ухвалюючи рішення, колегія суддів дійшла до того, що позивачем в повній мірі недоведено заявлених нею позовних вимог щодо встановлення порядку користування будинком шляхом передачи в користування відповідачу частини будинку яка не має підключення до електромережи, водопроводу, каналізації, загопостачання (а.с.6-9,72-73), оскільки для вирішення зазначених у позовній заяві питань необхідні спеціальні знання (технічні та у галузі будівництва), оскільки лише відповідний висновок може надати відповідь на питання, щодо можливості використання тієї чи іншої частини будинку для проживання, проте сторони не заявляли клопотання про призначення відповідної експертизи.

Доводи апелянта , щодо невзяття судом до уваги доводів позивачки, щодо ремонту будинку за власні кошти, не є слушними так як не становять предмету судового дослідження , а саме предметом є вимоги ст.368 ЦК та положення пленуму ВСУ №20 від 22 грудня 1995 року.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки в більшості є викладенням позовних вимог позивачки а вирішення позовних вимог залежить від встановлення фактичних обставин справи щодо можливості користування приміщеннями будинку між їх співвласниками.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Рішення суду не перешкоджає для звернення до суду з метою поділу будинку, а тільки встановлює порядок його використання сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 25 жовтня 2019 року

Головуючий суддя: В.В. Кострицький

Судді: В.М. Луганська

М.В. Назарова