КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/9263/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8439/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, стягнення грошової компенсації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Дубас Т.В.,-

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Просила суд: визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0980 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 127 750 грн00 коп.; визнати за неюправо власності на 82,83% незавершеного будівництва (будівельні матеріали і конструктивні елементи житлового будинку та усіх наявних надвірних господарських будівель і споруд), яке здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовувала тим, що з 1991 року до 17 березня 2015 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За час шлюбу було придбано земельну ділянку площею 0,0980 га, автомобіль Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 , та розпочато будівництво приватного будинку на вказаній земельній ділянці.

Зазначила, що спірна земельна ділянка була придбана за кошти її батьків, які були подаровані на цю купівлю, що підтверджується зняттям батьками позивача з банківського рахунку 45 000,00 дол. США, та оформленням на наступний день після зняття коштів договорукупівлі-продажу земельної ділянки на суму 40 000,00 дол. США.

У 2010 році за спільні кошти подружжя відповідачем було придбано автомобіль Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що у вересні 2014 року без отримання її згоди ОСОБА_2 здійснив відчуження зазначеного автомобіля, а кошти від продажу спірного автомобіля використав не в інтересах сім`ї та без дозволу іншого з подружжя. Відтак позивач має право вимагати компенсацію вартості її частки у автомобілі.

Крім того, після купівлі земельної ділянки, позивач разом з відповідачем розпочали будівництво житлового будинку, який не прийнятий в експлуатацію. Вартість будівельних робіт та матеріалів, становить 50 000,00 дол. США, з яких 5 000,00 дол. США - кошти, які залишилися з грошей, що були подаровані позивачу її батьками 23 березня 2007 року та 27 826,00 дол. США - кошти, які були подаровані позивачу батьками 10липня 2007 року для будівництва цього житлового будинку.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0980 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0230.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0980 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0230.

У решті позову відмовлено.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,0980 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на Ѕ автомобіля FiatDoblo, д.н.з. НОМЕР_1 ; визнати за позивачем право власності на 82,83% житлового будинку, погріб під житловим будинком та навіс, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апелянт зазначає, що судом неправомірно залишено без розгляду заяву про уточнення позовних вимог, а висновок суду про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із незаконною відмовою у зміні предмета позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Він не заперечує щодо поділу земельної ділянки в рівних частках, так як дане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про його час і місце повідомлений належним чином. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що спірна земельна ділянка придбана сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Належних та допустимих доказів на підтвердження придбання земельної ділянки за особисті подаровані кошти ОСОБА_1 не надано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації вартості частки спірного автомобіля, суд виходив із того, що згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи МВС станом на 20 грудня 2017 року спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 . В ході розгляду справи позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо визначення вартості спірного автомобіля.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за позивачем на об`єкт незавершеного будівництва, суд виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки чинне законодавство, що регулює правовідносини щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, не передбачає такого способу захисту, як визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, зважаючи на ту обставину, що спірний житловий будинок прийнято до експлуатації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 липня 1991 року до 17 березня 2015 року.

24 березня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.0980 га, розташованої на території АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1353.

Згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи МВС станом на 20 грудня 2017 року автомобіль Fiat Doblo, 2004 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 10 листопада 2010 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №155181076 станом на 05 лютого 2019 року вбачається, що право власності на житловий будинок загальною площею 155,6 кв.м., житловою площею 86,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 13 грудня 2018 року за ОСОБА_2 на підставі технічного паспорту №3544-2018 від 05.11.2018 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації КС41 від 10.12.2018 року.

Із змісту пред`явленого позову вбачається, що позивач звернулась з такими позовними вимогами: визнання за неюправа власності на земельну ділянку площею 0,0980 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; стягнення з ОСОБА_2 на її користь 127 750 грн 00коп.; визнання за нею права власності на 82,83% незавершеного будівництва (будівельні матеріали і конструктивні елементи житлового будинку та усіх наявних надвірних господарських будівель і споруд), яке здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи судом було встановлено, що спірний автомобіль відповідач не відчужував і він перебуває у користуванні відповідача, а спірний житловий будинок прийнятий в експлуатацію і зареєстрований відповідачем.

У зв`язку із цим, позивач змінила предмет позовних вимог, і просила суд: визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0980 га,що знаходиться в АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на Ѕ автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1 ; визнати за нею право власності на 82,83% житлового будинку, погріб під житловим будинком та навіс, яке знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 .

Протокольною ухвалою суду відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви.

Перевіряючи правомірність винесеної ухвали, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з цього приводу, оскільки позивач подала заяву про зміну підстав та предмету позовних вимог поза встановленими процесуальними строками.

Таким чином, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо спірних автомобіля та будинку, що не позбавляє позивача право звернутись до суду з цими вимогами з новим позовом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до ст. 69, ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Постановою роз`яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Так, земельна ділянка, була придбана 24 березня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Тобто за час перебування сторін у шлюбі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів придбання земельної ділянки за її особисті кошти.

Надані позивачем копії заяв про видачу готівки не є доказом укладення договору дарування грошових коштів.

Враховуючи, що спірний автомобіль Fiat Doblo, номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 ., доказів відчуження автомобіля матеріали справи не містять, позивачем належних та допустимих доказів щодо визначення вартості спірного автомобіля не надано, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення компенсації вартості частки спірного автомобіля, оскільки позивач не підтвердила вартість автомобіля.

При цьому, позивач не позбавлена звернутись з позовом про визнання права власності на частку в спірному автомобілі.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка була придбана, а частина будинку побудована за рахунок коштів, які були подаровані батьками позивача, що підтверджується показами свідків, та квитанціями про зняття готівки, колегія суддів відхиляє, оскільки показання свідків не можуть підтверджувати такі правовідносини, а квитанції про зняття готівки не підтверджують факт укладення договору дарування грошових коштів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 01 березня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 12 000 грн 00 коп., який було відстрочено ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 12 000 грн 00 коп. в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 жовтня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко