Справа № 463/5460/17 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/986/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 О.О.,

представника Філії «Пасажирська компанія « АТ «Українська

залізниця» Олійника Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що під час обслуговування у поїзді №136/135 за маршрутом Чернівці-Одеса 08.10.2017 року, працівники відповідача, а саме, провідники вагону, на його запитання, звернення та прохання відповідали виключно російською мовою, яка не є для нього рідною, та не є також державною. Зазначає, що неодноразово звертався до працівників відповідача із зауваженнями щодо обслуговування його українською мовою, однак його звернення ігнорувались, а відповіді висловлювались в грубій формі, які супроводжувались зневажливим ставленням до державної мови. Після цього ним було залишено скаргу в книзі відгуків та пропозицій, на яку отримано відповідь, в якій відповідач не визнає за собою обов`язку здійснювати обслуговування пасажирів поїзда українською мовою. Оскільки надання інформації про послугу перевезення та товари (послуги), що пропонуються у вагоні поїзда виключно російською мовою свідчить про дискримінацію позивача, як споживача, і порушує його права, просив визнати відмову відповідача щодо обслуговування ОСОБА_1 державною мовою неправомірною та зобов`язати філію «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна» здійснювати обслуговування ОСОБА_1 українською мовою.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Визнано відмову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо обслуговування ОСОБА_3 Ярослава державною мовою неправомірною.

В решті вимоги залишено без задоволення за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає, що рішення суду в частині відмовленої позовної вимоги є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що він не надавав згоди на спілкування з ним російською мовою, а тому підстав для надання послуг у сфері побутового обслуговування, іншою мовою, ніж державна, у відповідача немає. На думку апелянта суд не звернув уваги на відповідь відповідача, яка була надана на його скаргу, з якої вбачається, що відповідач визнає факт того, що провідники надавали всю інформацію російською мовою, а також те, що відповідач не вбачає порушень посадових обов`язків та законодавства України про державну мовну політику його працівниками. Вказує, що статтею 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова. Крім того, згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про засади державної мовної політики» в економічній і соціальній діяльності державних підприємств, установ та організацій основною мовою є державна мова, а також вільно використовуються російська та інші регіональні мови або мови меншин, однак в даному випадку позивач не може вільно використовувати державну мову, що є порушенням його прав.З наведених підстав просить рішення суду в частині відмовленої позовної вимоги скасувати та ухвалити нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити, а саме зобов`язати філію «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна» здійснювати обслуговування ОСОБА_1 українською мовою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця» Олійника Д.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно зі ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про засади державної мовної політики» кожен має право вільно визначати мову, яку вважає рідною, і вибирати мову спілкування, а також визнавати себе двомовним чи багатомовним і змінювати свої мовні уподобання.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 вказаного закону кожному гарантується право на захист у відповідних державних органах і суді своїх мовних прав і законних інтересів, мовних прав і законних інтересів своїх дітей, на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади і органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, юридичних і фізичних осіб, якими порушуються мовні права і свободи людини і громадянина.

Частина 2 статті 18 вищезазначеного закону передбачає, що в економічній і соціальній діяльності об`єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовуються державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.

Аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що позивач, як особа, яка вважає своєю рідною мовою українську, яка є державною мовою в Україні, має право на обслуговування його, у тому числі і при наданні транспортних послуг, українською мовою.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 08.10.2017 року під час обслуговування ОСОБА_1 у поїзді №136/135 рейсом Чернівці Одеса провідника вагону №12 на його запитання, звернення та прохання відповідали російською мовою.

По даному факту позивач написав скаргу в «Книзі відгуків та пропозицій» з проханням вжити заходів до провідників вагонів №12 та №16 дисциплінарних заходів, а начальнику поїзда провести роз`яснювальну роботу щодо спілкування державною українською мовою та виготовити начальнику поїзда бейджик на українській мові.

На звернення, залишене в «Книзі скарг та пропозицій», ОСОБА_1 отримав відповідь за №ПКВЧД-3-14/961 від 10.10.2017 року, з якої вбачається, що провідники дійсно використовували для спілкування російську мову, так як українською погано володіють, а начальник поїзда у особистому поясненні зазначив, що тактовно пояснив причини використання підлеглими працівниками російської мови і бейджа, на якому особисті дані відображені на російській мові.

Крім цього, ОСОБА_1 повідомлено, що по виробничих підрозділах проводиться заміна бейджів старого зразка на нові типові, інформація на яких зазначена українською мовою.

Тобто, факт використання провідниками поїзда №136/135 Чернівці Одеса російської мови при спілкуванні з позивачем, відповідачем визнається, ним не заперечується, а також підтверджується вищенаведеним.

Судом першої інстанції, на підставі наданих позивачем доказів, безспірно встановлено, що провідники поїзду № 135/136 «Чернівці Одеса» спілкувалися з позивачем на російській мові, що є доказом відмови у забезпеченні його права на обслуговування та отримання необхідної інформації українською мовою, а тому погоджується з висновком суду першої про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання неправомірною відмову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо обслуговування ОСОБА_1 державною мовою.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який встановивши вищезазначені обставини, дійшов до обгрунтованого висновку про порушення прав ОСОБА_1 , як споживача послуг, наданих відповідачем, на спілкування з ним державною українською мовою, а відтак підставо задовольнив позовну вимогу про визнання незаконною відмову працівників АТ «Українська залізниця» в особі Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» щодо обслуговування ОСОБА_1 . державною мовою. Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Матеріалами справи підтверджується, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог відповідачем не оскаржувалося, що свідчить про те, що відповідач погодився із задоволенням позовної вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірною відмову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо обслуговування ОСОБА_1 державною мовою.

Аналізуючи зміст позовних вимог, за наявності висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги про визнання неправомірною відмови відповідача щодо обслуговування позивача українською мовою, колегія суддів вважає, що задоволення позовної вимоги про визнання неправомірною відмову відповідача щодо обслуговування ОСОБА_1 державною мовою, має наслідком саме надання відповідачем таких послуг позивачу державною українською мовою, що свідчить про підставність позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснювати обслуговування ОСОБА_1 українською мовою.

Правомірними є висновки суду першої інстанції про те, що відповідно до норм Конституції та чинного законодавства про мови забезпечується вільне використання російської мови, проте це не є підставою для відмови позивачу у його праві вимагати від відповідача здійснювати його обслуговування державною українською мовою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснювати обслуговування державною українською мовою слід скасувати та ухвалити цій частині вимог нову постанову про її задоволення. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю скасувати та ухвалити в цій частині вимог нову постанову, якою позовну вимогу задовольнити.

Зобов`язати Філію «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» здійснювати обслуговування ОСОБА_1 українською мовою.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.10.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.