Справа № 510/1310/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.19 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачами було укладено договір купівлі - продажу, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договору. Однак на момент укладення договору відповідачка ОСОБА_2 не була власницею майна, а лише успадкувала Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельної ділянки після смерті матері, однак не оформила спадщину, тому придбане ним майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що він є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі по справі, у підготовче судове засідання не з`явились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія нотаріально не посвідченого договору купівлі - продажу від 05.12.2016 р., укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про купівлю житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.08.1999 р. на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою; спадкоємці - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ; витяг про державну реєстрацію прав; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.06.2019 р. на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою, спадкоємець - ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про право на спадщину за ззхаконом від 06.06.2019 р. на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою, спадкоємець - ОСОБА_2 ; технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; копія державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,0776 га, власники - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; розписки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про отримання грошей за житловий будинок по АДРЕСА_1 із земельної ділянки від 05.12.2016 р.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 05.12.2016 р. позивач домовився із відповідачами про покупку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельної ділянки на якій він розташований. В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передав відповідачам гроші, що підтверджується розпискою відповідачів, а відповідачі передали ключі від будинку.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонував відповідачам привести домовленість у відповідності до вимог закону, на що відповідачка ОСОБА_2 повідомила, що не може це зробити, так як на момент укладення договору вона не була власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, а лише успадкувала їх після смерті матері, однак не оформила спадщину.

Про існування обставин, що відповідачка ОСОБА_2 не є власником Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, позивачу нічого не було відомо, оскільки на момент укладення договору купівлі - продажу відповідачі запевняли позивача що вони є власниками будинку та земельної ділянки.

Враховуючи викладені обставини, що на момент укладання договору відповідачка ОСОБА_2 не мала належних оформлених документів, що підтверджують її право власності і до їх оформлення не мала права відчужувати будинок, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Свідоцтво про право власності на спадщину за законом і за заповітом на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельної ділянки відповідачка отримала 06.06.2019 р.

Позивач неодноразово зв`язувався в відповідачами по телефону з метою дізнатись про хід оформлення документів належним чином, щоб посвідчити договір в нотаріальному порядку, але кожного разу відповідачі посилались зайнятість та нестачу часу, у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі - продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав позивачу майно та документи на нього.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачам передані гроші у сумі 78 000 грн., що підтверджується розписками, а позивачу - об`єкт нерухомості. Відповідачі жодного разу не висували вимоги щодо повернення вказаного житлового будинку, не заперечували проти визнання права власності за позивачем, про що свідчать заяви, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідачів, один з яких, а саме ОСОБА_2 , фактично не мала права відчужувати Ѕ частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований.

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на майно- задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та вцілому складається з: літ. А - житловий будинок житловою площею - 45,80 кв.м., загальною площею - 92,20 кв.м., літ. А1 - житлова прибудова, літ. Б - літня кухня, літ. б - підвал, літ. В,Г,Д - сараї, літ. Е, З - навіси, літ. Ж - вбиральня, літ. И - гараж, 1-3, 7 - огорожа, 4-6, 8 - споруда.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (площею 0,0776 га - кадастровий номер :02:002:0101).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін