Постанова

Іменем України

21 березня 2019 року

м. Київ

справа № 219/9993/15-ц

провадження № 61-1271св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня

2017 року в складі судді Давидовської Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Біляєвої О. М., Папоян В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 11 січня 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої автомобіль Lifan X 60, який належить ОСОБА_4, зазнав механічних пошкоджень. Винним у вчиненні ДТП є ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якої не була застрахована. Вартість завданого позивачу майнового збитку внаслідок ДТП складає 103 371,92 грн. Крім того, позивач зазнав витрат у зв'язку з проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 600 грн та транспортуванням автомобіля після ДТП у розмірі 600 грн. Вказував, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 20 000 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 103 371,92 грн матеріального збитку, 600 грн витрат на складення висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста, 600 грн витрат на послуги евакуатора та 20 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 103 371,92 грн, вартість складення висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста - 600 грн, вартість послуг евакуатора - 600 грн та моральну шкоду - 2 000 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 395,07 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ДТП відбулася з вини відповідача, яка порушила Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), тому вона зобов'язана відшкодувати завдані збитки та моральну шкоду.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що 11 січня 2015 року відповідач, керуючи автомобілем Audi А6, не врахувала дорожню обстановку, будучи об'єктивно спроможною виявити потенційно небезпечні перешкоди для свого руху у вигляді слизького та нерівного дорожнього покриття («колій» та мокрого льоду), не вжила заходів до зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля і, під час руху, не впоралась з керуванням, втратила курсову стійкість, виїхавши на зустрічну смугу, чим порушила вимоги пунктів 12.1, 12.3 ПДР, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль Lifan X 60, який належить позивачу.

Також апеляційний суд вказав, що судом першої інстанції правильно не взято до уваги висновок судової автотехнічної експертизи від 25 липня 2015 року, складений експертом ОСОБА_9, оскільки згідно з листом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року у зв'язку зі звільненням 10 вересня 2014 року з Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № НОМЕР_1, видане ОСОБА_9, є недійсним, про що зроблено відповідний запис у реєстрі.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що вина відповідача у вчиненні ДТП не доведена зібраними у справі доказами. У матеріалах справи є два висновки експертизи, проте суди не дослідили їх у сукупності та не встановили, який з них суперечить матеріалам справи та є необґрунтованим. Разом з тим, судом безпідставно з порушенням вимог закону допитано свідка ОСОБА_7

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

23 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 11 січня 2015 року відбулася ДТП, внаслідок якої автомобіль Lifan X 60, який належить ОСОБА_4, зазнав механічних пошкоджень.

Постановою слідчого СВ Артемівського MB (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області старшого лейтенанта міліції Блінова Є. О. від 11 вересня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2015 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України.

Судами також встановлено, що ДТП сталася з вини ОСОБА_5, яка, керуючи автомобілем Audi А6, не врахувала дорожню обстановку, будучи об'єктивно спроможною виявити потенційно небезпечні перешкоди для свого руху у вигляді слизького та нерівного дорожнього покриття («колій» та мокрого льоду), не вжила заходів до зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля і, під час руху, не впоралась з керуванням, втратила курсову стійкість, виїхавши на зустрічну смугу, чим порушила вимоги пунктів 12.1, 12.3 ПДР.

Відповідно до звіту про оцінку від 10 лютого 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Lifan X 60, з урахуванням зносу на час проведення експертизи, становить 103 371,92 грн.

Встановлено, що пошкодження автомобіля, зазначені у висновку, співпадають з пошкодженнями, відображеними у протоколі огляду місця події, фото та поясненнями сторін.

Вартість складення висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста складає 600 грн, вартість послуг евакуатора - 600 грн.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Зібраними у справі доказами встановлено наявність вини відповідача у вчиненні ДТП.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що ДТП відбулася з вини відповідача, яка порушила ПДР, тому вона зобов'язана відшкодувати завдані збитки та моральну шкоду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд правильно врахував вимоги статті 1167 ЦК України, а також обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що вина відповідача у вчиненні ДТП не доведена, оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка, зокрема листом Бахмутського відділу поліції ГУ НА в Донецькій області від 04 листопада 2016 року, висновком експерта Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз від 26 лютого 2015 року, постановою про закриття кримінального провадження від 11 вересня 2015 року, схемою до протоколу огляду місця події.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що суди не дослідили належним чином та, відповідно, не дали належної правової оцінки наявним у матеріалам справи висновкам експертизи, оскільки судами встановлено, що висновок експерта від 01 лютого 2017 року складений на підставі пояснень відповідача, а висновок експертизи від 25 липня 2015 року складений експертом, який не мав повноважень на вчинення таких дій.

При цьому судами також надали належну правову оцінку висновку експерта від 26 лютого 2015 року, а також обґрунтовано взяли його до уваги під час вирішення цього спору.

Доводи касаційної скарги, що судом безпідставно з порушенням вимог закону допитано свідка ОСОБА_7, не заслуговують на увагу, оскільки судом з дотриманням норм процесуального права задоволено клопотання позивача про допит цього свідка, який дав показання про відомі йому обставини справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С.Висоцька

В. В. Пророк