Справа № 304/1705/19
Провадження № 2-з/304/1/2019
У Х В А Л А

28 жовтня 2019 рокум. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Чепурнов В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання нею позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 у порядку ст. 152 ЦПК України звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Заяву мотивує тим, що має намір звернутися до Перечинського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Так, з відповідачем вона перебувала у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2019 року шлюб між ними було розірвано, дітей залишено на проживання з нею, однак відповідач не дозволяє їй разом з малолітньою донькою проживати у будинку, який вони спільно побудували, а відтак вони змушені проживати в м. Ужгороді у знайомих. Вони з дітьми є зареєстровані у спірному будинку, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в якому частка подружжя є рівною по 1/2 ідеальних долей. Нещодавно колишній чоловік повідомив її, щоб вона добровільно виписалася з будинку, оскільки він має намір подарувати такий своєму родичу, так як вона не вклала у його будівництво жодних коштів, з чим вона погодитися не може, оскільки нею особисто було вкладено понад 150 000 грн та багато фізичної сили при будівництві спірного будинку. На підставі наведеного просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Розглянувши вказану заяву та оцінивши додані до неї матеріали в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів забезпечення позову визначено в ст. 150 ЦПК України, серед яких процесуальний закон передбачає накладення арешту на майно та заборону вчиняти певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з шкодою, завданою можливим відчуженням вказаного будинку та транспортних засобів.

Судом встановлено, що заочним рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Крім того встановлено, що на даний час між сторонами виник спір з приводу набутого за час спільного проживання майна, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також суд враховує, що відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання у право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

Отже суд вважає, що можливе відчуження спірного майна може утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, то звернувшись до суду із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову, заявником належним чином обґрунтовано та доведено необхідність застосування такого заходу як накладення арешту на майно з урахуванням наявних у матеріалах заяви доказів.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 149-153, 258-260 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Накласти арешт на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію ухвали суду для виконання надіслати до Великоберезнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, а також ОСОБА_2 для відома.

Роз`яснити заявнику, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення ухвали до виконання правила ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Чепурнов В. О.