Справа № 148/2198/18
Провадження №2-о/148/20/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 березня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В. при секретарі Мрочко Т.О.

за участі заявника ОСОБА_1

свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Кинашівська сільська рада Тульчинського району Вінницької області про встановлення факту проживання однією сім'єю,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.01.2011 померла ОСОБА_4, яка з початку 2005 року до дня смерті проживала разом із нею в одному будинку, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Оскільки ОСОБА_4 була особою похилого віку, то вона разом із чоловіком здійснювали за нею догляд, як за членом сім'ї, купували їй ліки, продукти, після її смерті здійснили поховання.

Вона зверталась до Кинашівської сільської ради для отримання довідок на підтвердження прийняття спадщини та підтвердження факту спільного проживання, щоб в подальшому звернутися до Тульчинської державної нотаріальної контори для отримання спадщини, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю даної інформації.

В зв'язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даною заявою. Просить встановити факт, що вона та ОСОБА_4, яка померла 20.01.2011, спільно проживали однією сім'єю більше п'яти років, а саме, з початку 2005 року по 20.01.2011.

В судовому засіданні заявник підтримала заявлені вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. Просить заяву задовольнити.

Заінтересована особа представник Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона являється сусідкою ОСОБА_1 та зазначила, що ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_5 протягом 2008-2010 років, однак точно вона не пам'ятає. Знає лише, що вови десь 3-4 роки проживали разом.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона проживає в с.Мазурівка 14 років, з 2005 року. Пам'ятає, що ОСОБА_4 проживала в своєму будинку близько трьох років після смерті сина. В якому році померла ОСОБА_4 вона не пам'ятає та не знає скільки років остання проживала з ОСОБА_1

Суд вважає можливим розглянути дану справу у відсутність заінтересованої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Заслухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20.01.2011 померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 20.01.2011 серія 1-АМ №190639 (а.с.5).

Відповідно до відповіді Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області на звернення від 05.07.2018 (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено, що інформацію, яку вона запитує щодо спільного проживання з ОСОБА_4, яка померла 20.01.2011, переліку спадкового майна та здійснення поховання ОСОБА_4 Кинашівська сільська рада не володіє.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним вимогам заявником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, також остання не представила суду докази ведення спільного господарства з ОСОБА_4, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Показання свідків не є достатніми доказами у справі на доведення проживання упродовж певного часу однією сім'єю.

В судовому засіданні заявник зазначила, що здійснила поховання ОСОБА_4, однак доказів цього суду не надала. В свою чергу, сам факт здійснення поховання не свідчить про спільне проживання однією сім'єю з померлою ОСОБА_4

Також факт спільного проживання заявника з ОСОБА_4 протягом п'яти років до часу відкриття спадщини не підтверджено і показами свідків, а тому, відповідно, суд позбавлений можливості встановити даний факт з їх показів.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 в заявлених нею межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись п.6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 1220, 1258, 1264, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - Кинашівська сільська рада Тульчинського району Вінницької області про встановлення факту проживання однією сім'єю відмовити.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.03.2019.

Суддя: