Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 758/6020/16-ц

провадження № 61-32443св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Головачова Я. В., Поливач Л. Д, Шахової О. В., від 12 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» ( далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» мотивована тим, що 01 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 028/25-323. За умов кредитного договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 44 888 швейцарських франків, зі сплатою 9,55 % річних, з кінцевим терміном повернення до 31 липня 2012 року, а відповідач зобов`язалася повернути суму отриманих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитом, в сумі, строки та на умовах, визначених кредитним договором. Посилаючись на те, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 124 581,92 грн, у тому числі: 62 355,26 грн - заборгованість за кредитом; 23 322,74 грн - заборгованість за відсотками; 32 805,79 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 6 098,13 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 124 581,92 грн та вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж відповідачем вчинено 27 січня 2014 року, тобто строк позовної давності був перерваний, а тому позивачем не пропущено строк звернення до суду. ОСОБА_1 зобов`язання за договором не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість по відсотках за кредитним договором у розмірі 7 109,38 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення суми боргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості банк звернувся до суду лише 11 травня 2016 року, тобто банк пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач. При цьому висновок суду про те, що строк позовної давності перервався, оскільки відповідачем 27 січня 2014 року здійснено часткове погашення кредитної заборгованості, є помилковим. Посилаючись на положення статті 264 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України) вказує, що доведення факту переривання строку позовної давності покладено на позивача, а тому саме банк у даному випадку повинен був довести, що сплата відповідачем 27 січня 2014 року коштів в сумі 206,46 щвейцарських франків свідчить про визнання нею всієї суми кредитної заборгованості. Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» таких доказів не надав, тому підстав для переривання перебігу позовної давності немає.

Задовольняючи позов у частині стягнення нарахованих відсотків, суд апеляційної інстанції виходив з того, що пропущення строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту не позбавляє банк права нараховувати та стягнути з відповідача заборгованість за відсотками в межах трирічного строку, тобто за останні три роки до моменту звернення до суду з цим позовом.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У жовтні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач судове рішення не оскаржила, тому Верховний Суд у силу частини першої статті 400 ЦПК України переглядає рішення апеляційного суду в межах доводів касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк».

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статті 264 ЦК України. Так банк вказував, що сплата відповідачем 27 січня 2014 року коштів - це сплата чергового платежу за графіком зобов`язання, що свідчить про визнання відповідачем всієї суми заборгованості. Вказує, що умовами кредитного договору погоджено кінцевий строк повернення коштів 31 липня 2012 року з відповідним графіком щомісячних платежів в сумі 749 швейцарських франків в період з 01 серпня 2007 року по 31 липня 2012 року. Однак 02 лютого 2010 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої погодженого зміни до графіку погашення основаної суми боргу, а саме: суму чергового щомісячного платежу, яка включає в себе заборгованість за кредитом та проценти. Вказує, що сторони дійшли згоди щодо розміру чергового платежу тільки до 31 липня 2012 року. Тобто, всі платежі, які зроблено позичальником після закінчення строку дії кредитного договору не є черговими періодичними платежами, а сума заборгованості не повинна дорівнювати сумі, визначеній графіком погашень. Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що сума заборгованості повинна повертатися частковими щомісячними платежами, оскільки не дослідив графік погашень кредитної заборгованості та не встановив його кінцевий строк виконання. Крім того, вказує, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки заборгованості в частині стягнення пені, відмовивши в задоволенні позову в цій частині.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 серпня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір. За умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 44 888 швейцарських франків зі сплатою 9,55 % на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 31 липня 2012 року.

Згідно з пунктом 1.1.1 кредитного договору погашення основної суми заборгованості здійснюється, починаючи з 01 вересня 2009 року до 10 числа кожного місяця в сумі 749 швейцарських франків.

Кінцевим терміном повернення основної заборгованості є 31 липня 2012 року (пункт 1.1.2 кредитного договору).

Після закінчення строку дії договору відповідач деякі суми сплачувала на рахунок банку, але в меншому розмірі, ніж визначений у кредитному договорі щомісячний платіж, передбачений пунктом 1.1.1 договору.

Будь-яких змін до кредитного договору сторонами не вносилось.

27 січня 2014 року ОСОБА_1 частково погасила суму заборгованості у розмірі 206,46 швейцарських франків.

Станом на 23 березня 2016 року утворилась заборгованість у сумі 124 581,92 грн, у тому числі: заборгованість по кредиту - 62 335,26 грн; заборгованість по процентам - 23 322,74 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 32 805,79 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості з виплати процентів - 6 098,13 грн.

11 травня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом про стягнення заборгованості з відповідача.

01 березня 2017 року відповідачем до суду першої інстанції подано заяву про застосування строку позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Суд апеляційної інстанції встановив наявність неналежного виконання зобов`язання відповідачем умов кредитного договору, дійшов обґрунтованого висновку, що ПАТ «Укрсоцбанк», звернувшись до суду 11 травня 2016 року, пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявила відповідач та на цій підставі відмовив у задоволенні позову про стягнення тіла кредиту та відсотків, заявлених в межах строку дії кредитного договору. При цьому встановив, що за умовами кредитного договору передбачено виконання грошового зобов`язання у вигляді сплати періодичних платежів, обґрунтовано спростував твердження позивача щодо переривання строку позовної давності, зазначивши, що доведення факту переривання строку позовної давності покладено на позивача, а тому саме банк повинен був довести, що сплата відповідачем 27 січня 2014 року коштів у сумі 206,46 швейцарських франків свідчить про визнання нею всієї суми кредитної заборгованості.

Доводи касаційної скарги, що платежі, здійснені позичальником після закінчення терміну дії кредитного договору не визначаються як чергові періодичні платежі, оскільки сторони 02 лютого 2010 року уклали Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якого дійшли згоди змінити графік погашення основної суми боргу, спростовується матеріалами справи, які не містять інформації щодо укладення такої додаткової угоди сторонами.

Інші доводи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець