Єдиний унікальний номер 236/2721/18 Номер провадження 22-ц/804/676/19

Категорія 53 Номер провадження 22-ц/804/676/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Будулуци М.С..,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційні скарги акціонерного товариства "Українська залізниця" та представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на рішення Краснолиманського міського суду від 10 грудня 2018 року (під головуванням судді Саржевської І.В.) у справі №236/2721/18 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

16 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 04 травня 2001 року по 17 липня 2017 року ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах з відповідачем ПАТ "Укрзалізниця" в особі структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця". З 01 січня 2014 року вона працювала на посаді заступника начальника виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Наказом № 1684/ОС від 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України була звільнена у звязку із скороченням штату.

При звільненні відповідач не виплатив їй суми, належні від підприємства.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 6091,22 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 14166 грн., заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 19690,77 грн., вихідну допомогу при звільненні в звязку із скороченням штату працівників в сумі 10 386,60 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 103510,76 грн., а всього 153845,35 грн..

Рішенням Краснолиманського міського суду від 10 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. З ПАТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати (в тому числі: за час вимушеного простою, компенсацію за невикористані дні відпустки, вихідну допомогу) за березень - липень 2017 року в розмірі 40533,13 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів). В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо сплати суми судового збору.

В апеляційній скарзі представник АТ «Укрзалізниця» просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування посилається на те, що у звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ "Укрзалізниця", розташованих, зокрема, у містах Донецьк, Луганськ, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст. 341 КК України.

Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обовязків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні ПАТ "Укрзалізниця"господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Луганськ, з 20 березня 2017 року.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення. На території окремих районів Донецької та Луганської областей відсутній доступ до підприємств галузі, які насильницько захоплені, що сприяє загрозі життя уповноважених осіб при знаходженні на території виробничих підрозділів, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності.

У звязку з зазначеним відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Донецьк, м. Луганськ, за місцем роботи позивача по справі.

Зазначені форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання відповідачем своїх зобовязань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України, оскільки регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" не має обєктивної можливості підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем своїх професійних обовязків. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів первинного обліку праці та заробітної плати, зокрема, штатного розпису, розцінок та норм праці, табелів обліку використання робочого часу, розпоряджень про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Вказує, що через наведені обставини у підприємства з 20 березня 2017 року не має обєктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обовязків та виконати свої зобовязання за трудовим договором.

Внаслідок зазначеного заборгованість із заробітної плати за березень 2017 року та заробітної плати за час вимушеного простою відсутня.

Суд не прийняв до уваги розрахунки вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки надані відповідачем, а своє рішення склав лише на підставі розрахунків наданих позивачем.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та постановити нове про задоволення позовних вимог у цій частині.

Зазначає, що суд не обгрунтовано прийняв, як належний та допустимий доказ, науково-правовий висновок ОСОБА_4 палати України щодо відсутності вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні обовязку про проведення з нею розрахунку у день звільнення.

Наданий відповідачем науково-правовий висновок ОСОБА_4 палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 не є встановленим чинним національним законодавством, зокрема ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а тому не може бути застосований при вирішення питання щодо виплати працівнику компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивача просить апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» залишити без задоволення, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог залишити без змін. Зазначив, що обовязок збереження первинної документації лежить на роботодавцеві, та її втрата не позбавляє обовязку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Вважає, що суд вірно прийняв до уваги наданий ними розрахунок, позивачем були надані суду усі наявні докази, які вона самотужки змогла зібрати на підтвердження своїх позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачки від АТ «Укрзалізниця» до суду не надходило.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з трудових відносин та ціна позову складає 126586,51 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника АТ «Укрзалізниця» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала на різних посадах Родаківської дистанції колії ДП «Донецька залізниця»; з 01.04.2014 року була переведена на посаду заступника начальника дистанції колії виробничого підрозділу «Родаківської дистанції колії» державного підприємства "Донецька залізниця". Згідно з наказом № 1/ОС від 29.06.2016 року "Про перепідпорядкування працівників" дію трудового договору з ОСОБА_1 продовжено у виробничому підрозділі «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця", що підтверджено записами у трудовій книжці позивача та копією наказу по перепідпорядкування працівників (а.с.9-13).

Наказом начальника ВП «Родаківська дистанція колії» від 17.03.2017 року № 73/ОД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року. На час простою робітники зобовязані приходити на свої робочі місця згідно графіку роботи та розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в журналі обліку приходу-уходу працівників,які знаходяться на простої (а.с.15).

Наказом першого заступника директора структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" № 1684-ОС від 17.07.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату з 17.07.2017 року з виплатою компенсації за невикористані 37 днів відпустки та вихідної допомоги, про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці (а.с.14).

Вихід на роботу в період з 20.03.2017 року по 17.07.2017 року підтверджено наданими позивачем табелями обліку використання робочого часу, згідно яких за березень 2017 року відпрацьовано 10 днів, за квітень 19 днів, травень-червень 2017 року простої склали по 20 днів щомісячно, за липень 11 днів, які підписані бухгалтером 2 категорії, начальником Родаківської дистанції колії та заступником начальника дистанції з кадрових питань.

Згідно із розрахунком заробітної плати (табулеграми) ОСОБА_1 за березень 2017 року було нараховано 8352,36 грн., за квітень 2017 року - 5038,41 грн., за травень 2017 року -5038,41 грн., за червень 2017 року - 5038,41 грн., за липень 2017 року- 27649,27 грн., в тому числі і компенсація за невикористаних 45 днів відпустки 14166 грн. та вихідна допомога при звільненні

10386,60 грн..

Згідно відповіді від 03.07.2018 року на адвокатські запити про кількість календарних днів відпустки, про нараховану заробітну плату за період з березня по липень 2017 року відповідач повідомив, що на підконтрольній Україні території відсутня будь яка первинна документація для нарахування заробітної плати. Згідно інформації відповідача перерахування в ПДФО з зарплати ОСОБА_1 за перший квартал 2017 року складають 4319,92 грн., перераховано ЄСВ за березень 2017 року 1837,52 грн..

Відповідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року становить 8352,36 грн., що відповідає розрахунку заробітної плати (табулеграми) про нарахування позивачці за цей же період заробітної плати в розмірі 8352,36 грн., за квітень-липень 2017 року дані відсутні.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи ОСОБА_1 сума нарахованої заробітної плати за 1 квартал 2017 року становить 23999,61 гривень, сума утриманого податку - 4319,92 гривень, інформація за 2-3 квартал 2017 року відсутня.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні з позивачкою не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем розрахунками заробітної плати (табуляграмами), згідно яких заробітна плата за період з березня 2017 року по липень 2017 року до виплати становить: за березень 2017 року - 3442,42 грн., за квітень 2017 року- 4006,46 грн., за травень 2017 року- 4006,46 грн., за червень 2017 року- 4006,46 грн., за липень 2017 року- 22090,09 грн., в тому числі і компенсація за невикористаних 45 днів відпустки 14166 грн. та вихідна допомога при звільненні 10386,60 грн.; табелями обліку використання робочого часу, якими підтверджується, що позивачем за березень відпрацьовано 10 днів, за квітень 19 днів, травень-червень 2017 року простої склали по 20 днів щомісячно, за липень 11 днів, які підписані бухгалтером 2 категорії, начальником Родаківської дистанції колії та заступником начальника дистанції з кадрових питань; індивідуальними відомостями Пенсійного Фонду про застраховану особу про виплату заробітної плати.

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати, табелі обліку використання робочого часу. Надані позивачем докази відповідачем не спростовані.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що єдиним документом, який підтверджує нарахування заробітної плати є табель обліку використання робочого часу, оригінал якого не було надано позивачем, необґрунтоване.

Відповідно до Наказу Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" Табель обліку використання робочого часу це одна з типових форм первинної облікової документації підприємств, установ, організацій.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.

Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі

первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Отже, цей первинний документ повинен бути оформлений відповідачем.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обовязок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок ОСОБА_4 палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, за березень 2017 року виплачена, про що свідчать дані Пенсійного фонду.

В той же час, позивачем суду надано накази щодо прийняття його на роботу та припинення трудового договору, табелі обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року та розрахунки заробітної плати (табулергами), надані документи мають підписи відповідних посадових осіб.

Посилання на те, що судом неправильно визначено розмір оплати відпустки та вихідної допомоги, не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Оскільки зазначені суми нараховані відповідачем в розрахунках заробітної плати за липень 2017 року, що не викликає сумнівів у неправильності цих нарахувань.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги).

Відповідачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем.

Між тим, перевіряючи правильність наданих позивачем розрахунків про заборгованість по заробітній платі та стягуючи заборгованість за період з березня по 17 липня 2017 року в сумі 40533,13 грн., суд першої інстанції не врахував, що нарахована ОСОБА_1 заробітна плата в сумі 8352,36 грн. за березень 2017 року була виплачена, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного Фонду України за березень 2017 року і повторно її стягнув.

Таким чином, відповідач має нараховану до виплати заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період з квітня по 17 липня 2017 року в сумі 34109,47 грн. без утримання з неї відповідних податків та зборів (квітень 2017 року-4006,46 грн., травень 2017 року-4006,46 грн., червень 2017 року-4006,46, липень 2017 року-22090,09 грн. в тому числі і компенсація за невикористані 45 днів відпустки та вихідна допомога .

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині періоду та розміру стягнутої суми заборгованості по заробітній платі з 40533,13 грн. на 34109,47 грн., так як заборгованість за березень 2017 року не знайшла свого підтвердження .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності вини відповідача у не проведенні розрахунку з позивачем при її звільненні та правильно прийняв до уваги

посилання відповідача на висновок ОСОБА_4 України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 щодо наявності форс - мажорних обставин.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення ОСОБА_4 палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та

доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку ОСОБА_4 палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок ОСОБА_4 палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку ОСОБА_4 палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним.

В цій частині колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що не надано сертифікат ОСОБА_4 палати, а наданий висновок ОСОБА_4 палати носить консультативний характер, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки є помилковими.

Оскільки відсутність вини відповідача підтверджена висновком ОСОБА_4 палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили,

рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 126586,51 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15.02.2019 року при поновленні строку на апеляційне оскарження було зупинено дію оскаржуваного рішення до розгляду в апеляційній інстанції. Оскільки розгляд скарг в апеляційній інстанції завершено, то дія оскаржуваного рішення підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду від 10 грудня 2018 року в частині періоду та розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі змінити.

Зменшити розмір заборгованості по заробітній платі за період з квітня по 17 липня 2017 року, стягнутої з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 з 40533,13 грн. до 34109 (тридцять чотири тисячі сто девять) гривень 47 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін, поновивши його дію.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: