печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Ткаченко Ю.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Труховановського О.Д., Державної казначейської служби України, Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києва про визнання дій неправомірними та стягнення матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач 31.10.2016р. звернувся до суду з позовом про визнання дії неправомірними та стягнення матеріальної шкоди , посилаючись на те що у провадженні державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Соловйова В.В. знаходився виконавчий лист № 2-308/12 виданий 14.09.2012 р. на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2012 р. у цивільній справі № 2-308/12 про відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_3 на його користь грошових коштів у сумі 86950 гривень 42 коп., судовий збір в юзмірі 869 гривень 50 копійок, витрати на інформаційно-технічне абезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 гривень, а всього 87939 ривень 92 копійки.З часу винесення Рішення суду від 14.09.2012 року пройшло більше як три роки та до цього часу державним виконавцем не проведено необхідних виконавчих дій для своєчасного та повного проведення виконавчого провадження для задоволення вимог Стягувача у цій справі, як це передбачено ст. 5, 25 Законом України „Про виконавче провадження».Оскільки відповідач не стягує суму боргу згідно виконавчого листа він несе матеріальні збитки , які складають 87939,92 грн. та просить стягнути з Державної казначейської служби України. В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, просили визнати дії державного виконавця Трухановського О.Д. неправомірними і бездіяльними, стягнути з Державної казначейської служби України на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 87939,92 грн.

Представник ДКСУ в судове засідання не з`явився , відзив по позову не надав, причину неявки суду не повідомив, визнано можливим розглядати в відсутність.

Представник відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві просив розглядати в відсутність.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Так, судом встановлено, що Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.04.2012 р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 86950 гривень 42 коп., судовий збір в юзмірі 869 гривень 50 копійок, витрати на інформаційно-технічне абезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 гривень, а всього 87939 ривень 92 коп.

На примусовому виконанні у ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві знаходилося виконавче провадження по виконанню рішення суду, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2015р.

2.06.2016р. виконавче провадження завершено , виконавчий документ повернутий стягувачу.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України ч, 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 11.09.2013р. у справі № 6-48цс13.

Згідно з ч.1, п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу положень статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 24.03.1998 № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» (далі - Закон № 202/98-ВР) органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Статтею 6 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Наказом Міністерства юстиції від 20.04.2016 № 1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Типового положення управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі. До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

З наведених приписів законодавства випливає, що належними відповідачами у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідні органи державної виконавчої служби, а саме: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції.(Постанова Верховного суду від 11.06.2019р. справа №303/3418/17адміністративне провадження №К/9901/47922/18

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві є неналежним відповідачем у справі. При цьому, відмова у задоволенні позову, заявленого до неналежного відповідача, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд приходить до висноку про відмову у відшкодуванні позивачу майнової шкоди, яку він просив стягнути як збитки у вигляді нестягнутої за рішенням суду суми. Крім того, позивачем не надано докази про завдання йому збитків бездіяльністю державного виконавця та не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями державного виконавця та матеріальними збитками, завданими позивачу.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги безпідставними , не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 1166,1174 ЦК України, 12,13,77,79, 81,263,264,27,354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до державного виконавця Труховановського О.Д., Державної казначейської служби України, Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києва про визнання дій неправомірними та стягнення матеріальної шкоди.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м.Києва.

Дата складання повного тексту рішення 18.10.2019р.

Суддя Остапчук Т.В.