КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22ц/824/4878/19 Головуючий у 1 інстанції - Оладько С.І.
Унікальний №367/5875/14-ц Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019року м.Київ

Колегія суддів цивільної палати Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Девелопмент» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Девелопмент» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Девелопмент» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МС Девелопмент» (далі - ТОВ «МС Девелопмент») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 і, з урахуванням уточнень до позову, просило ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь 237.841,49 грн., як борг за договором позики, укладеного сторонами за №412 від 20.07.2009 року.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до первісного позивача і, з урахуванням уточнень, на підставі ст.1212 ЦК України, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «МС Девелопмент» на свою користь надмірно переплачені кошти при поверненні ним боргу за договором позики №412 від 20.07.2009 року, у сумі 2.454.994,28 грн.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2015 року у первісному позові ТОВ «МС Девелопмент» відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Судовим рішенням на підставі ст.1212 ЦК України, на його користь стягнуто з первісного позивача 283.134,74 грн., як кошти, якими ТОВ «МС Девелопмент» заволодів без достатньої правової підстави.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2015 року, та постановити в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, а в решті рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі ТОВ «МС Девелопмент» просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а в зустрічному позові ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 року обидві апеляційні скарги задоволено частково.

Судовим рішенням апеляційної інстанції скасоване рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ТОВ «МС Девелопмент» на користь ОСОБА_2 283.134,74 грн., та ухвалене в цій частині нове рішення про відмову у позові, а в решті рішення залишене без змін.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Київської області від 01.02.2016 року ухвалено відмовити у стягненні з ТОВ «МС Девелопмент» на користь ОСОБА_2 судового збору у сумі 2.000 грн.

Ухвалою ВССУ від 25.05.2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 року скасоване а справа повернута на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Повторним рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.09.2016 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2015 року скасоване та постановлене нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «МС Девелопмент» задоволені частково.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «МС Девелопмент» заборгованість за договором позики у сумі 82.854,06 грн., а в зустрічному позові ОСОБА_2 про стягнення на його користь з ТОВ «МС Девелопмент» переплачених за договором позики коштів - відмовлено у повному обсязі.

Вирішене питання розподілу судових витрат.

За касаційною скаргою ОСОБА_2 постановою Верховного Суду України від 23.01.2019 року рішення Апеляційного суду Київської області від 20.09.2016 року скасоване, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В доводах Верховного Суду зазначено, що судом апеляційної інстанції допущені порушення норм процесуального права, які перешкоджають ухваленню законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові касаційної інстанції, є обов»язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які булим досліджені у судовому засіданні.

Між тим, в ході повторного розгляду справи колегія суддів Київського апеляційного суду, заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг дійшла висновку про скасування рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2015 року та ухвалення нового рішення про часткове задоволення,як первісного, так і зустрічного позовів з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 20.07.2009 року за №412 між ТОВ «МС Девелопмент» та ОСОБА_2 укладено договір позики ТОВ «МС Девелопмент» . відповідно до якого, кредитор ТОВ «МС Девелопмент» зобов»язалось протягом строку дії договору надавати позичальнику ОСОБА_2 за його заявами безвідсоткові грошові позики, а позичальник протягом одного місяця з моменту отримання кожної суми позики повертати позикодавцю грошові кошти в сумі, що дорівнює сумі отриманої позики.

Таким чином, між сторонами виникли відносини договору позики, в силу яких, відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками,а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.526 ЦК України слідує, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «МС Девелопмент» послався на те, що позичальник ОСОБА_2 отримав позику у загальному розмірі 3.907.413,23 грн., а повернув лише 3.669.571,74 грн. З урахування заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 237.841,49 грн., штраф - 16.116грн., інфляційне збільшення суми неповернутої позики - 3.683,06 та 3% річних від несвоєчасно повернутої суми позики - 514,72 грн., а всього - 258.155,27 грн.

В зустрічному позові позичальник ОСОБА_2 зазначив, що він отримав позику у загальному розмірі 2.964.359,28 грн., а повернув позику у розмірі 5.419.353,56грн., а тому в порядку ст.1212 ЦК України просив стягнути з кредитора на свою користь різницю, що становить суму отриманої без належної правової підстави, у розмірі 2.454.994,28грн.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи за №9829/15-45 від 28.10.2015 року, проведеної на підставі ухвали суду першої інстанції слідує, що кошти за договором позики були надані у розмірі 3.921.398,18 грн., а повернуті у розмірі 4.204.532,92 грн. А, отже, сума надлишково сплачених позичальником коштів на виконання договору позики, становить 283.134,74 грн./т.3 а.с.195-221/.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції у своєму рішенні від 27.11.2015 року виходив із указаного експертного висновку, який сторонами не спростований/т.3 а.с.236-240/.

З»ясовуючи розмір коштів, які були надані за договором позики, колегія суддів керується вище зазначеним висновком судово-економічної експертизи за №9829/15-45 від 28.10.2015 року, а також вважає за необхідне зазначити, що визначена експертним шляхом сума позики підлягає на думку колегії судів коригуванню в сторону збільшення цієї суми, виходячи з наступного.

Так, колегія суддів, із аналізу судово-економічної експертизи вважає, що платіжне доручення №342732 від 16.01.2013 року на суму 2.957грн. безпідставно не враховано експертом/т.1 а.с.179/.

Крім того, колегія суддів не погоджується з експертним висновком в частині неврахування експертом видаткового касового ордера від 03.09.2012 року за №3657 на суму 10.000 грн. з тих підстав, що, як вважав експерт, датою видачі коштів зазначено 03.08.2012 року, тобто, за місяць до видачі ордера, що викликало у експерта сумніви відносно достовірності цього фінансового документа.

Колегія суддів не вбачає будь-якого зловживання чи порушення фінансової дисципліни у цьому розриві у часі між видачею коштів та видачею ордера щодо видачі цих коштів.

Отже, колегія суддів вважає, що сукупна сума коштів, яка була надана ТОВ «МС Девелопмент» у позику ОСОБА_2 становить 3.934.355,18 грн. (3.921.398,18 + 10.000 + 2.957).

Статтею 212 ЦПК України визначено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Досліджуючи питання розміру погашеної ОСОБА_2 позики на користь кредитора ТОВ «МС Девелопмент», колегія суддів керується висновком судово-економічної експертизи, виконаної експертами КНДІСЕ за №9829/15-45 від 28.10.2015 року і виходить з того, що ОСОБА_2 за спірним договором позики були погашені кошти у сумі 5.645.005,94 грн., виходячи з наступного.

Так, указаним експертним висновком розмір погашеної позики складає суму 4.204.532,92 грн., що підтверджується наданими суду відповідними прибутковими касовими ордерами/т.1 а.с.95-178/.

При цьому, колегія суддів не вбачає за можливе врахувати як доказ того, що позичальник не сплачував позику за наступними прибутковими касовими ордерами: №73 від 07.02.2013 року на суму 22.365,2 грн., №75 від 07.02.2013 року на суму 4.500 грн., №150 від 28.02.2013 року на суму 166.951 грн., №212 від 03.04.2013 року на суму 22.365,2 грн., №255 від 29.04.2013 року на суму 22.365,2 грн., №311 від 27.05.2013 року на суму 22.365,2 грн., №346 від 26.06.2013 року на суму 33.010 грн., №356 від 27.06.2013 року на суму 43.510 грн. з посиланням того, що за цими касовими ордерами погашали позику інші особи за іншими правочинами, враховуючи наступне.

По-перше, указані прибуткові касові ордери подані позивачем суду, як доповнення до апеляційної скарги з порушенням ч.1 ст.364 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка подала апеляційну скаргу має право доповнити її чи змінити протягом строку на апеляційне оскарження.

Встановлено, що ТОВ «МС Девелопмент» оскаржувало за апеляційною скаргою, поданою 11.12.2015 року, рішення Ірпінського міського суду Київської області 27.11.2015 року, а зазначене доповнення до цієї апеляційної скарги подано 29.08.2016 року, тобто, поза межами строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Між тим, як встановлено судом при з»ясуванні причин пропуску строку на подання доповнень до апеляційної скарги, представник позивача не зміг відповісти причини пропуску ним строку на подання до суду доповнень до апеляційної скарги у вигляді доручення до матеріалів справи вище зазначених прибуткових касових ордерів.

По-друге, досліджуючи вище зазначені прибуткові касові ордери №№73,75,150,212,255,311,346,356 на предмет їх належності як доказу того, що кошти по цим ордерам не поступили на погашення кредитних зобов»язань відповідача, колегія суддів враховує, що прибуткові касові ордери з тими самими реквізитами, крім анкетних даних платника надані позивачем суду при зверненні до суду з позовом, як доказ погашення ОСОБА_2 своїх зобов»язань до договором позики.

Таким чином, колегія суддів критично ставиться до указаних прибуткових касових ордерів, наданих суду позивачем і не вважає за правомірне визнати їх як доказ того, що позичальником ОСОБА_2, суми, зазначені в них не сплачувались на погашення кредитних зобов»язань.

Крім того, колегія суддів, на виконання постанови ВС від 23.01.2019 року звертає увагу на те, що згідно висновку судово-економічної експертизи від 28.10.2015 року позичальник у період з 26.04.2012 року по 29.10.2013 року вніс на рахунок кредитора грошові кошти у розмірі 1.440.473,02 грн., проте, згідно експертного висновку, ці кошти не можна зарахувати у рахунок погашення боргу, оскільки документи про внесення коштів не містять реквізитів договору позики (додаток №5 до висновку експерта)/т.3 а.с.201/.

Колегія суддів не може погодитись із експертним висновком в цій частині, оскільки позивач не навів доказів того, чи були інші зобов»язання у ОСОБА_2 перед кредитором, що свідчить про те, що зазначена сума 1.440.473,02 грн. була сплачена позичальником саме на виконання договору позики №412 від 20.09.2009року.

Крім того, позивач не навів суду доказів, яким чином оприбутковані кошти, що надійшли позивачу за цими платіжними документами у сумі 1.440.473,02 грн.

У зв»язку з цим, колегія суддів вважає, що кошти,які внесені відповідачем на погашення договору позики складають суму 5.645.005,94 грн. (4.204.532,92 + 1.440.473,02), що перевищує суму коштів отриманих у позику на 1.710.650,76 грн. (5.645.005,94 - 3.934.355,18).

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення первісного позову ТОВ «МС Девелопмент».

В той же час, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову та стягнення в порядку ст.1212 ЦК України з ТОВ «МС Девелопмент» зайво переплачених коштів, оскільки ці кошти позичальником ОСОБА_2 сплачувались на виконання договірних відносин, що унеможливлює їх стягнення, як таких, що отримані позивачем ТОВ «МС Девелопмент» без достатньої правової підстави, відповідно до ст.1212 ЦК України.

Указаний висновок узгоджується з правовою позицією ВСУ від 03.06.2015 року, висловленої за результатами розгляду справи №6-100цс15, відповідно до якої, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або збереження його без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов»язання повернути майно позивачу.

Отже, ОСОБА_2 обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, а позовні вимоги про стягнення грошових коштів в порядку ст. 1212 ЦК України задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову як у первісному, так і в зустрічному позовах.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Девелопмент» задовольнити частково.

Скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2015 року та постановити нове рішення, яким у первісному та зустрічному позовах відмовити.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2019 року.

Головуючий

Судді