Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 576/410/17-ц

провадження № 61-34108св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство оборони України,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року у складі судді Мазура С. А. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Бойка В. Б., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України та просив стягнути з відповідача на свою користь 100 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у період з 29 червня 1984 року по 27 квітня 1986 року, під час проходження служби у Збройних силах СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, отримав множинне вогнепальне осколкове поранення, яке в подальшому призвело до розвитку ряду захворювань, порушення його нормального життєвого стану та витрачання додаткових коштів на відновлення свого здоров`я.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 01 червня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ЦК України не передбачають відшкодування за рахунок Міністерства оборони України моральної шкоди особам, які проходили військову службу у складі збройних формувань СРСР та були поранені на території Демократичної Республіки Афганістан. На спірні правовідносини також не поширюється дія статті 1167 ЦК України, оскільки вона передбачає відшкодування моральної шкоди у деліктних правовідносинах.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 01 червня 2017 року.

В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що йому була встановлена інвалідність III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків під час проходження військової служби на території Афганістана, тому він має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2018 року справу № 576/410/17-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 29 червня 1984 року по 27 квітня 1986 під року час проходження строкової військової служби в Збройних силах СРСР.

Згідно архівної довідки Військово-медичного музею Міністерства оборони Російської Федерації № 6/3/0-310 від 30 серпня 2007 року та витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від № 287 24 лютого 2012 року ОСОБА_1 11 липня 1985 року отримав вогнепальне осколкове множинне сліпе поранення м`яких тканин правої гомілки та плеча, що призвело в подальшому до розвитку наслідків перенесеної контузії головного мозку у вигляді захворювань: стійких наслідків перенесеної ЗЧМТ, дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст. з антено-невротичним, цефалгічним синдромами. ІХС, дифузний кардіосклероз СНІ, ФКІ, ГБ ІІ ст. Поранення, контузія та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, що також підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого № 751, № 4815 та б/н від 25 грудня 2014 року, висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1333/Ж від 06 грудня 2012 року.

Згідно довідки до Акту огляду МСЕК серії 10ААБ № 219538 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності до 01 січня 2015 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Статтею 17 вказаного закону визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (статті 23, 1167 ЦК України).

Відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР «Про проголошення незалежності України» та Акту проголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року № 1427-XII, Україна була проголошена незалежною демократичною державою 24 серпня 1991 року.

Згідно з положеннями Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України утворені 06 грудня 1991 року.

Відповідно листа Генерального штабу Збройних Сил України Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Міністерства оборони України № 322/2/7142 від 21 серпня 2014 року документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем, є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Суди встановили, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби (демобілізований) в запас 27 квітня 1986 року, тобто до утворення 06 грудня 1991 року Збройних Сил України. Військовослужбовцем Збройних Сил України позивач не був.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилався на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 23, 1167 ЦК України, які прийняті після звільнення позивача з військової служби у Збройних Силах СРСР.

Встановивши, що позивач був звільнений з військової служби в Збройних Силах СРСР в запас 27 квітня 1986 року, не перебував на військовій службі у Збройних Силах України, на момент виникнення у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди не діяв Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», прийнятий 20 грудня 1991 року, та ЦК України в редакції 2003 року, а законодавство, чинне на момент отримання позивачем ушкодження здоров`я, не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук