Справа № 1328/3956/12 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/1576/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , представника позивачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року у складі судді Глинської Д.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житлом та земельною ділянкою, виселення, зобов`язання до вчинення дій та позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 про визнання права користування житлом,-

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житлом та земельною ділянкою, виселення, зобов`язання до вчинення дій.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що їм, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на праві спільної часткової власності з визначеними реальними частками належить житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянки за тією ж адресою площею 0,0789га., кадастровий № :07:001:0099.

Однак, вони не можуть в повній мірі здійснювати право власності на вказане майно, так як ним користуються відповідачі, а також у вказаному будинку зареєстроване їх постійне місце проживання. ОСОБА_2 разом із своєю сім`єю та мамою проживають у виділеній їй частині будинку. В іншій частині проживають відповідачі. ОСОБА_1 разом із членами своєї сім`ї змушена проживати в нежитловому приміщенні - літній кухні під літерою «Г», оскільки відповідачі не впускають її та членів сім`ї до будинку. Крім того, відповідачі не утримують будинок в належному стані, не проводять ремонт, як наслідок: дах в аварійному стані, стіни в тріщинах, будинок руйнується. ОСОБА_4 здійснює фізичне насильство над нею, ОСОБА_1 та членами її сім`ї.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою звільнити займане житлове приміщення та не перешкоджати їй та родині у користуванні своїм майном. Однак жодних відповідей та дій відповідачі не вчинили, продовжують і надалі користуватися їх житлом та їхнім майном, що позбавляє останніх можливості здійснювати право власності на майно в повному обсязі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними сестрами, а ОСОБА_4 - їх рідний брат. Зазначене майно раніше належало на праві власності їх батькові - ОСОБА_8 . Відповідачі вселилися до будинку АДРЕСА_1 , як члени сім`ї колишнього власника та проживали разом з ним.

Вважають, що відповідачі були членами сім`ї ОСОБА_8 - власника житлового будинку, і не були членом їх сім`ї. Чинне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членами його сім`ї. Відтак, право користування в порядку ч.3 ст.156 Ж України у відповідачів не зберігається.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просили суд постановити рішення, яким: усунути перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з житлового будинку АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування земельною ділянкою площею 0,0789га, кадастровий номер :07:001:0099, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звільнити від будь-якого майна, що їм належить, житловий будинок АДРЕСА_1 в складі: 1-1/2,8кв.м. коридор.2/2,8кв.м. кладова, 1-5/15,6кв.м. житлова, 1-6/9,9кв.м. житлова, 1-7/3,4кв.м. коридор, погріб «пг», гараж під літерою «В», що знаходиться в АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звільнити від будь - якого майна, що їм належить, земельну ділянку площею 0,0789га, кадастровий номер :07:001:0099, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У процесі розгляду справи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , третьої особи - ОСОБА_2 , просили суд постановити рішення, яким визнати за ними право користування частиною будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначали про те, що вони з моменту свого народження постійно проживають в будинковолодінні по АДРЕСА_1 та зареєстровані за цією ж адресою. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку ОСОБА_4 зареєстрований у зазначеному помешканні з 17.12.1982 року, ОСОБА_5 з 29.12.1987 року, ОСОБА_6 з 29.01.2002 року, ОСОБА_7 з 07.09.2004 року.

З дозволу власників будинку АДРЕСА_1 , а саме їхнього батька та діда - ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_9 вони весь час проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 і тому набули права користування житлом у встановленому законом порядку.

Після смерті їхнього батька, діда ОСОБА_8 , право власності на частину зазначеного будинковолодіння, в якому вони проживають, перейшло до відповідача. З ОСОБА_1 у них почалися систематичні конфлікти з вимогою звільнити житлове приміщення, в якому вони проживають, а тому вони змушені звернутися до суду.

З моменту народження і аж до виникнення спору вони проживали на правах користувачів, а тому права користуватися житловим приміщенням не втратили.

Крім того, відповідач після смерті батька не заперечувала проти їх проживання в житловому приміщенні по АДРЕСА_1 .

Таким чином, відповідач до 2012 року ніколи не заперечувала проти їхнього проживання у зазначеному помешканні, не попереджувала про необхідність звільнення будинку, до суду про визнання їх такими, що втратили право на користування житлом та виселення не зверталися. І лише в 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні частиною будинковолодіння, земельною ділянкою та гаражем. Будь-якого іншого нерухомого майна в них немає.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 10 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Вирішено усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0789га, кадастровий номер :07:001:0099, що знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування земельною ділянкою площею 0,0789га, кадастровий номер :07:001:0099, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звільнити від будь - якого майна, що їм належить, земельну ділянку площею 0,0789га, кадастровий номер :07:001:0099, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у зв`язку з їх безпідставністю.

У задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третьої особи - ОСОБА_2 про визнання права користування житлом - відмовлено у зв`язку з його безпідставністю.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог через свого представника ОСОБА_3 оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вважають рішення суду в оскаржуваній частині незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Звертає увагу, що суд при прийнятті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання відповідачів таких, що втратили право користування житлом та виселення застосував норми ст. ст. 9, 64, 116, 156, 157 ЖК Української РСР, хоча вони не регулюють спірні правовідносини. В той же час, суд не правильно застосував норми ст. 47 Конституції України, ст. 383, 391 ЦК України. Вважають, що судом не враховано, що право на користування жилим приміщенням членів сім`ї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і обов`язки наймачів - статтями 158-170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. Звертають увагу, що вимагати виселити колишніх членів сім`ї може власник будинку. Однак, позивачі та відповідачі ніколи не були членами сім`ї, відтак і не можуть бути колишніми членами сім`ї, відносини між якими регулюють зазначені норми. Суд застосував до спірних правовідносин норми ст.116 ЖК УРСР, однак не звернув увагу, що норми цієї статті регулюють правовідносини, що виникають при користуванні жилими приміщеннями в будинках державного та громадського житлового фонду і зовсім не стосуються відносин реалізації права власності особи на житло.

Звертають увагу, що вони як позивачі мають право на власний розсуд використовувати житло, в тому числі для власного проживання, проживання членів їх сімей, які змушені проживати на орендованих квартирах. Забезпечення житлом колишніх користувачів житла - повнолітніх осіб працездатного віку - не може здійснюватися за рахунок позбавлення права користування житлом його власника, вважають це не обмеження права власника житлового будинку, як вказує суд, а фактично позбавлення права власності.

Просять рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , усунути перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , а також виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 викликалися в судове засідання та не з`явилися, повідомлення про вручення судової повістки повернулися в суд із відміткою «інші причини, відсутність адресата» (т. 2 а.с. 163-166).

Згідно із ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи,які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку,що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заяву про зміну свого місця проживання учасники справи не подавали, протягом строку зберігання поштового відправлення відповідачі не з`являлися за отриманням поштового відправлення, кореспонденція повернута на адресу суду.

В свою чергу, повідомлення про час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному сайті Львівського апеляційного суду у списку справ призначених до розгляду на 29 жовтня 2019 року.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів та їх представника на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,0789га, кадастровий номер :07:001:0099, що знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування земельною ділянкою та відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третьої особи - ОСОБА_2 про визнання права користування житлом, не оскаржується, відтак в силу приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК україни колегією суддів не перевіряється.

При цьому, ухвалюючи рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суд виходив з тих обставин, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 набули права користування будинком та незважаючи на оформлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на будинок, не можуть бути позбавлені права користування займаним приміщенням.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з відповіді на запит з ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №70 від 23.05.2012 року будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_8 .

Надалі, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.11.2005 року дане будинковолодіння перейшло у власність по 1/2 частині ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Даний будинок зареєстрований на праві спільної часткової власності за ОСОБА_1 (51/100ч.) ОСОБА_2 (49/100ч.) на підставі свідоцтва про право власності від 22.09.2011 року, виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу від 22.09.2011 року за №1631-Ж-Ш.

Відповідно до наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1631-Ж-Ш від 22.09.2011 року «Про оформлення права власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 належить 49/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 в складі: 1-3/ 11,2 кв.м. житлова, 1-4/16,4 кв.м. житлова, 1-8/6,5 кв.м. коридор, 1-9/7,1 кв.м. кухня, 1-10/5,4 кв.м. ванна, 1-11/7,6 кв.м. комора, 1-12/2,3 кв.м. коридор, сарай під літерою «Б», сарай під літерою «Д». ОСОБА_1 належить 51/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 в складі: 1-1/2,8 кв .м. коридор, 1-2/2,8 кв.м. кладова, 1- 5/15,6 кв.м. житлова, 1-6/9,9 кв.м. житлова, 1-7/3,4 кв.м. коридор, погріб «пг», гараж під літерою «В», літня кухня під літерою «Г». В спільному користуванні співвласників будинку: вбиральня під літ «У», огорожа №1, ворота №2, відмостки І, II, IIІ.

Відповідач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_8 та зареєстрований у вказаному будинку з 17.12.1982 року.

Дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , а також їх діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були вселені та зареєстровані в спірному будинку за згодою колишнього власника будинку ОСОБА_8 як члени його сім`ї.

З довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки, яка видана ЛКП «Під Голоском - 410» встановлено,що відповідач ОСОБА_5 зареєстрована у вказаному будинку з 29.12.1987 року, ОСОБА_6 з 29.01.2002 року, ОСОБА_7 з 07.09.2004 року, ОСОБА_8 з 17.12.1982 року.

Згідно даних Реєстру прав власності станом на 23.05.2012 року реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 не здійснювалася.

При цьому, згідно із Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.01.2016 року за фізичною особою ОСОБА_5 14.03.2013 року проведено державну реєстрацію права власності на 2/9 частини квартири в АДРЕСА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2012 року (т. 1 а.с. 240).

Згідно із ст. ст. 47, 48 Конституції України, кожен громадянин має право на житло та на достатній життєвий рівень.

Правове забезпечення цих конституційних приписів здійснюється відповідно до житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Непорушність права власності визначена статтею 321 ЦК України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР визначені права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири). Відповідно до положень указаної норми закону члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Аналіз норм статей 383, 391, 405 ЦК України та статті 156 ЖК УРСР дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були членами сім"ї свого померлого батька ОСОБА_8 , відповідно не є членами сім`ї нових власників будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають спільно з ним і ведуть спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не може в повній мірі здійснювати право власності на майно, разом із членами своєї сім`ї змушена проживати в нежитловому приміщенні літній кухні, оскільки будинком користуються відповідачі, а також у вказаному будинку зареєстроване їх постійне місце проживання. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою звільнити займане житлове приміщення та не перешкоджати їй та родині у користуванні будинком, проте такі звернення залишені без реагування.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_5 , як співвласник із часткою 2/9 частини квартири АДРЕСА_5 , має право на користування житлом разом із членами своєї сім`ї за вказаною адресою.

Таким чином, колегія суддів враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вселилися та були зареєстровані в будинок АДРЕСА_1 , як члени сім`ї власника ОСОБА_8 , який все своє майно заповів позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак з припиненням права власності ОСОБА_8 відповідачі втратили право користування оспорюваним будинком.

Оскільки доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком, визнання осіб такими, що втратили право користування будинком та виселення - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 ;

Виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 із житлового будинку АДРЕСА_1 .

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк