Ухвала

11 березня 2019 року

м. Київ

справа № 461/6159/17

провадження № 61-4132ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького суду міста Львова від 21 вересня 2018 року та на постанову Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору та договорів застави,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Ідея Банк», в якому просив: визнати недійсним кредитний договір № 910.15921 від 25.06.2012 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1; визнати недійсним договір застави транспортного засобу № 910.15921 від 25.06.2012 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1; визнати недійсним договір застави транспортного засобу №910.15921 від 23.07.2012 року,укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1,посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Лаврик Т.Я.; скасувати обтяження на автомобіль марки «SUBARU», реєстраційний номер НОМЕР_1, накладені на підставі вказаних вище договорів застави; застосувати наслідки недійсності кредитного договору №910.15921 від 25.06.2012 року шляхом стягнення з відповідача суми 38 222, 55 грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що кредитний договір №910.15921 від 25 червня 2012 року є недійсним, оскільки банком не було надано йому інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; не повідомлено про необхідність здійснення в майбутньому витрат за послуги нотаріуса, страхування; офертовані банком на офіційному сайті умови не відповідали реальним умовам укладеного із позивачем кредитним договором.Вважаючи умови договору несправедливими, оскільки, на його думку, вони створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, просив задовольнити позов.

Рішенням Галицького суду міста Львова від 21 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено обставин, які відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» є підставами для визнання правочинів недійсними.

22 лютого 2019 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) ОСОБА_1 направив касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є визнання недійсним кредитного договору, за умовами якого позичальнику ОСОБА_1 надано кошти в сумі 128 521 грн для придбання транспортного засобу, договорів застави, які укладені з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором та застосування наслідків недійсності правочинів.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Касаційна скарга містить посилання на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ОСОБА_1, однак обставин, які б підтверджували дані доводи не наведено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, й передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького суду міста Львова від 21 вересня 2018 року та на постанову Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору та договорів застави.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько