Ухвала

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 585/4045/18

провадження № 61-4141 ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

БілоконьО. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2018 року у складі судді Євтюшенкової В. І. та постанову Сумського апеляційного суду від 30 січня 2019 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Собини О. І., Левченко Т. А., у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_5, на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця щодо відмови у прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження № 56161326 та зобов'язання державного виконавця прийняти постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області(далі - відділ ДВС) знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Роменського міськрайонного суду Сумської області № 2/585/500/15 виданого 30 жовтня 2017 року про стягнення з нього на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») боргу: 30 395,49 дол. США - заборгованості за кредитом, 1 591,57 дол. США - заборгованість за відсотками, 31 109,81 грн - заборгованість по сплаті пені за кредитом, 5 549,07 грн - заборгованість по сплаті пені за відсотками, що в гривневому еквіваленті становить 875 814,88 грн.

18 червня 2018 року він направив стягувачу оригінал платіжного розрахункового засобу - цінного паперу, акцептованих переказних векселів на суму 900 000,00 грн, чим виконав судове рішення, однак державний виконавець неправомірно відмовив у закінченні виконавчого провадження.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду від 30 січня 2019 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що у державного виконавця відсутні підстави для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/585/500/15, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки відповідно до норм чинного законодавства, направлення боржником векселя на адресу стягувача є належним виконанням зобов'язання, що є підставою для закінчення виконавчого провадження у зв'язку з добровільним виконанням боржником рішення суду.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_4та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Установивши, що дії державного виконавця щодо відмови у прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_4 не було надано відділу ДВС належних доказів на підтвердження виконання ним рішення суду про стягнення коштів, а від стягувача не надходило письмове повідомлення про повне самостійне виконання боржником виконавчого документа, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність підстав для визнання незаконними дій державного виконавця та зобов'язання вчинити дії.

Доводи касаційної скарги щодо належного виконання боржником зобов'язання є безпідставними, оскільки ним не надано державному виконавцю платіжний документ (квитанцію, платіжне доручення з відміткою банку про перерахування, тощо), який підтверджує сплату стягувачу коштів у розмірі, визначеному у виконавчому документі.Крім того, від стягувача за виконавчим документом не надходила інформація до державного виконавця про належне виконання судового рішення та про отримання ним коштів.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 січня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_5, на дії державного виконавця.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта