Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 227/2552/17

провадження № 61-39657св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Левченка А. М. від 21 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Мірути О. А., Жданової В. С., Хейло Я. В., від 29 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» (далі - ПрАТ «Європейський страховий союз»), фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 16 лютого 2017 року у м. Білозерське ОСОБА_6, керуючи автобусом «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом, скоїв наїзд на автомобіль «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_2, який не перебував у русі та був у користуванні ОСОБА_4

Згідно з трудовим договором від 02 квітня 2012 року ОСОБА_6, якого за судовим рішенням визнано винним у ДТП, є найманим працівником у ФОП ОСОБА_5, працює водієм автобусу.

Вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля складає 65 392,18 грн.

Вказуючи на те, що відповідач є винною особою у ДТП, позивач вважав, що завдану йому шкоду має відшкодувати ФОП ОСОБА_5, а тому остаточно просив стягнути з ФОП ОСОБА_5 на його користь вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_2, у сумі 65 392,18 грн, 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження та виїзд експерта у суму 1 000 грн, а позовні вимоги до ПрАТ «Європейський страховий союз» залишити без розгляду.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПрАТ «Європейський страховий союз» про стягнення страхового відшкодування залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі 65 392,18 грн та моральну шкоду в сумі 500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини водія ОСОБА_6 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, чим позивачу завдано майнову шкоду, яка підлягає відшкодуванню ФОП ОСОБА_5, з яким водій ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах та виконував їх під час ДТП. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню завдана пошкодженням автомобіля моральна шкода у розмірі 500 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку з пошкодженням у результаті ДТП автомобіля «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_2, позивачу була завдана майнова шкода, яка повинна бути відшкодована винною особою. Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку з пошкодженням майна позивачу було завдано моральну шкоду, розмір якої, з урахуванням глибини та характеру душевних страждань, правильно оцінив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ФОП ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, що подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ФОП ОСОБА_5 мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що він повинен відшкодовувати майнову шкоду як винна особа у ДПТ, оскільки його автомобіль на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «Європейський страховий союз» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому позивач мав звернутись з вимогами про відшкодування шкоди до страхової компанії.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін, як такі, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди дійшли правильного висновку про те, що він має право стягнути шкоду з особи, яка її завдала, а саме з винної особи у ДТП.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та зупинено виконання рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_4 на праві користування та розпорядження належить автомобіль марки «Hyundai Accent» 1,4 5MT2, 2008 року випуску.

16 лютого 2017 року по вул. Фестивальнійу м. Білозірське ОСОБА_6, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1, здійснив наїзд на автомобіль «Hyundai Accent» 1,4 5MT2, номерний знак НОМЕР_2, який не перебував у русі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Згідно з трудовим договором від 02 квітня 2012 року ОСОБА_6 перебуває у трудових відносинах з відповідачем, а саме, працює водієм автобусу.

Згідно з полісом № АК/1553274 від 05 жовтня 2016 року на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 - власника транспортного засобу марки «Mersedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1, була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз».

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 17 липня 2017 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля складає 65 392,18 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована.

Верховний Суд не погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з доводами відповідача про те, що обов'язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на його страховика - ПрАТ «Європейський страховий союз».

Як вбачається з полісу № АК/1553274 від 05 жовтня 2016 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн.

20 квітня 2017 року страхова компанія отримала від відповідача заяву про страхове відшкодування, однак не виплатила страхове відшкодування.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз», не врахували, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що позовні вимоги у цій справі були заявлені до завдавача шкоди, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, який визнав позовні вимоги на суму 26 845,20 грн (а. с. 63-64), висновок судів про те, що шкода, розмір якої (65 392,18 грн) не перевищує ліміту відповідальності страховика (100 000,00 грн), має бути відшкодована заподіювачем, є неправильним.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги, заявлені до страхової компанії, суд, всупереч положенням частини другої статі 257 ЦПК України, не попередив позивача про наслідки вчинення цієї процесуальної дії.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про стягнення з відповідача майнової шкоди без урахування положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто до вирішення питання про відшкодування заподіяної шкоди за рахунок страховика.

У зв'язку з наведеним суду слід вирішити процесуальний статус страховика - ПрАТ «Європейський страховий союз», оскільки у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика для страхової виплати, який суди не дослідили та не встановили, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України).

Крім того, суди належним чином не перевірили розрахунок майнової шкоди, а також не перевірили доводи відповідача про те, що висновком № 145/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 17 липня 2017 року неправильно встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля.

Таким чином суди не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не дослідили та не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За викладених обставин судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта