Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 125/3120/14-ц

провадження № 61-13792св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О., (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Відділ Держземагенства у Барському районі Вінницької області, Барської районної державної адміністрації Вінницької області, фізична особа підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 30 січня 2015 року у складі головуючого-судді Хитрука В. М. та рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Медяного В. М., Оніщука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу Держземагенства у Барському районі Вінницької області, Барської районної державної адміністрації Вінницької області, фізичної особи підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що вона 16 липня 2009 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким успадкувала дві земельні частки (пай), що розміщені на території Чемериської сільради Барського району Вінницької області і мають розмір по 1,81 умовних кадастрових гектарів кожна. Право позивача на земельні частки (пай) підтверджується сертифікатами на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0494250 та ВН № 0494151 . Позивач зазначає, що за її замовленням Вінницьким науково-дослідним інститутом землеустрою виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні частки (пай) та 02 липня 2013 року вона подала заяву до Держземагентства у Барському районі Вінницької області про внесення відомостей до Державного земельного кадастру та отримання відповідного витягу про державну реєстрацію земельної ділянки. Однак, їй було відмовлено у внесенні відомостей до державного земельного кадастру у зв`язку із тим, що її земельна ділянка на 27,7377 % накладається на земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер 010020025 та яка належить ОСОБА_3 . Позивач вважає, що під час виділення ОСОБА_3 земельної ділянки були порушені умови та порядок її відведення, що призвело до порушення її прав та законних інтересів.

Ураховуючи викладене, позивач просила суд: визнати недійсним та скасувати розпорядження Барської районної державної адміністрації Вінницької області від 08 листопада 2011 № 664 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність групі громадян для ведення особистого селянського господарства на території Чемериської сільської ради», у частині передання у власність земельної ділянки та видання державного акту для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 ; виключити ОСОБА_3 зі списку громадян, яким відведено земельні ділянки у власність і який є додатком до зазначеного Розпорядження Барської районної державної адміністрації Вінницької області від 08 листопада 2011 року № 664; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,66 га, що розташована на території Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, серія ЯМ № 425189 , виданий на ім`я ОСОБА_3 ; відшкодувати за рахунок відповідачів моральну шкоду у сумі 6 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 30 січня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано, у частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 1,6600 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, розпорядження Барської районної державної адміністрації Вінницької області від 08 листопада 2011 року № 664 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність групі громадян для ведення особистого селянського господарства на території Чемериської сільської ради». Виключено ОСОБА_3 зі списку громадян, яким відведено земельні ділянки у власність і який є додатком до Розпорядження Барської районної державної адміністрації Вінницької області від 08 листопада 2011 року № 664. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,6600 га, що розташована на території Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, серії ЯМ №425189, реєстраційний № 02638 виданий 04 липня 2012 року на ім`я ОСОБА_3 В задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскаржуване розпорядження та державний акт на право власності на землю, видані на ім`я ОСОБА_3 , прийняті з порушенням чинного законодавства та є такими, що порушують право позивача щодо володіння та користування належною їй земельною ділянкою, оскільки земельна ділянка відповідача накладається на земельну ділянку позивача. Крім того, передаючи у власність відповідача земельну ділянку було неправомірно змінено цільове призначення землі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року апеляційні скарги Барської районної державної адміністрації Вінницької області та Держземагенства у Барському районі задоволені, апеляційна скарга ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задоволена частково. Рішення Барського районного суду Вінницької області від 30 січня 2015 року в частині розподілу судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у стягненні витрат на правову допомогу та змінено розподіл судових витрат у вигляді судового збору. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до частини першої статті 56 ЦПК України 2004 року правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, а оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів того, що ФОП ОСОБА_5 , з яким вона уклала договір послуг, є фахівцем у галузі права, а також відсутня копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги, тому відсутні підстави для стягнення з відповідачів понесених нею витрат на правову допомогу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У травні 2016 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що вона стала власником спірної земельної ділянки без порушень чинного законодавства, в той час як позивач, не будучи власником земельної ділянки, оскільки земельний сертифікат не підтверджує права власності на конкретну земельну ділянку, не має підстав для захисту права власності, в тому числі відповідно до приписів частини першої статті 155 ЗК України, якою керувався суд при ухваленні оскаржуваного рішення. Крім того, судами не враховано, що постановою Барського районного суду Вінницької області від 08 травня 2014 року в адміністративній справі № 125/775/14-ц встановлено, що оспорюване розпорядження Барської районної державної адміністрації Вінницької області від 08 листопада 2011 року № 664 жодним чином не порушило прав та законних інтересів ОСОБА_1 в момент його прийняття.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Сторони не скористалися своїм правом та не подавали заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 березня 2018 року справу № 125/3120/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Відділу Держземагенства у Барському районі Вінницької області, Барської районної державної адміністрації Вінницької області, ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на земельну ділянку передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

До таких висновків Верховний Суд дійшов з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Суди встановили, що батькам позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0494250 від 23 лютого 1998 року та сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0494151 від 23 лютого1998 року, належало право на земельну частку пай площею по 1,81 га в умовних кадастрових одиницях кожному без визначення меж в натурі (на місцевості), яка розташована на території Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області по КСП «Чкалова».

Розпорядженням Барської районної державної адміністрації Вінницької області від 27 січня 2003 року № 57 затверджено технічну документацію щодо передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на території Чемериської сільради. У додатку зазначено список осіб, власників сертифікатів, спадкоємцям яких потрібно видати державні акти із зазначенням конкретного номеру земельної ділянки.

Після смерті батька позивача ОСОБА_6 у 1997 року, спадщину прийняла мати позивача ОСОБА_7 , однак державний акт на право власності на земельну ділянку, відповідно до розпорядження Барської районної державної адміністрації Вінницької області від 27 січня 2003 року № 57, не оформила.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 16 липня 2009 року ОСОБА_1 , успадкувала земельну частку (пай) площею 1,81 га в умовних кадастрових одиницях без визначення меж в натурі (на місцевості), яка розташована на території Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області по КСП «Чкалова» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0494250 від 23 лютого 1998 року) та земельну частку (пай) площею 1,81 га в умовних кадастрових одиницях без визначення меж в натурі (на місцевості), яка розташована на території Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області по КСП «Чкалова» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0494151 від 23 лютого1998 року).

Розпорядженням Барської районної державної адміністрації Вінницької області від 22 грудня 2011 року № 850 прийнято рішення щодо видачі ОСОБА_1 державного акта на право власності на земельні ділянки № НОМЕР_6 площею 1,6263 га та № НОМЕР_7 площею 1,6098 га, розташовані на території Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 липня 2009 року.

Вінницький науково-дослідний інститут землеустрою виготовив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельні частки (паї) згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, (договір від 07 червня 2012 року № 4944), які ОСОБА_1 02 липня 2013 року подала до відділу Держземагентства у Барському районі Вінницької області разом із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру та отримання відповідного витягу про державну реєстрацію земельної ділянки.

Відповідно до рішення №РВ-013 від 02 липня 2013 року, позивач отримала відмову у внесенні відомостей до державного земельного кадастру у зв`язку із тим, що земельна ділянка, яку вона хоче оформити, на 27,7377 % накладається на земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер :01:002:0025 і яка належить ОСОБА_3

ОСОБА_3 на підставі розпорядження Барської РДА від 23 березня 2011 № 132 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області» було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

В подальшому на підставі розпорядження Барської районної державної адміністрації від 08 листопада 2011 № 664 було затверджено та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 1,6600 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Чемериської сільської ради Барського району, за межами населеного пункту, та видано Державний акт на право власності на землю серії ЯМ №425189.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що Барська районна державна адміністарція Вінницької області безпідставно та протиправно прийняла рішення щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 1,6600 га, яка частково на 27,7377 % накладається на земельну ділянку спадкоємцем якої вона є та не може оформити своє право власності на земельні ділянки, які отримала у спадщину від своїх батьків, чим порушила її право щодо володіння, користування та розпорядження належними їй земельними ділянками.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що раніше були надані їм у користування.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений частинами шостою - дев`ятою статті 118 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до пункту «г» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Висновком судової земельно-технічної експертизи від 11 грудня 2015 року № 853 встановлено, що земельна ділянка, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , яка розташована на території Чемериської сільської ради Барського району, за межами населеного пункту, площею 1,6600 га кадастровий номер :01:002:0025, накладається на земельні ділянки (пай) № НОМЕР_6 та 99 власником яких є ОСОБА_1 Площа накладення земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку (пай) № НОМЕР_6 ОСОБА_1 становить 0, 4511 га. Площа накладення земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку (пай) № НОМЕР_7 ОСОБА_1 становить 0,5193 га.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, суди попередніх інстанцій, встановивши, що на час прийняття розпорядження від 08 листопада 2011 року № 664 щодо затвердження та передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки у власність та видачу державного акта на право власності на землю, Барській районній державній адміністрації Вінницької області було відомо про видані нею раніше розпорядження від 27 січня 2003 року № 57 про затвердження технічної документації щодо передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на території Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області, в тому числі і земельних ділянок спадкоємцем якої є позивач, а також те, що земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 , тому наявні підстави для задоволення позову в частині: визнання недійсним та скасування розпорядження Барської районної державної адміністрації Вінницької області від 08 листопада 2011 року № 664 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність групі громадян для ведення особистого селянського господарства на території Чемериської сільської ради» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 1,6600 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Чемериської сільської ради Барського району Вінницької області та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку; виключеня ОСОБА_3 зі списку громадян, яким відведено земельні ділянки у власність і який є додатком до Розпорядження Барської районної державної адміністрації Вінницької області від 08 листопада 2011 року № 664; визнання недійсним державного акта на право власності на вищевказану земельну ділянку.

Доводи заявника про те, що позивач не є власником земельної ділянки, оскільки земельний сертифікат не підтверджує права власності на конкретну земельну ділянку, а тому не має підстав для захисту права власності є безпідставними, оскільки право на земельні ділянки у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , спадкоємцем яких є позивач, виникло ще у 1998 році.

Посилання заявника в касаційній скарзі на неврахування судами при розгляді справи постанови Барського районного суду Вінницької області від 08 травня 2014 року в адміністративній справі № 125/775/14-ц, якою встановлено, що оспорюване розпорядження Барської районної державної адміністрації Вінницької області від 08 листопада 2011 року № 664 жодним чином не порушило прав та законних інтересів ОСОБА_1 в момент його прийняття не спростовують висновків судів про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки обставини встановлені при розгляді цієї справи, які мали вирішальне значення для правильного її розгляду, не перевірялися при розгляді адміністративної справи № 125/775/14-ц.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Отже, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які правильно застосовані ними.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалені у справі судове рішення першої інстанції в нескасованій частині та рішення апеляційної інстанції - без змін.

Судові рішення в частині відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат сторонами не оскажуються, тому Верховним Судом не переглядаються.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 30 січня 2015 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. О. Кузнєцов В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук