Справа № 214/6451/19
2/214/2753/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 жовтня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

за участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 23 серпня 2019 року, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування пред`явлених вимог зазначає наступне. Вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва №С-808 від 12 грудня 2003 року. ОСОБА_2 є її онукою, значиться зареєстрованою в зазначеному житловому приміщенні, однак фактично не проживає з червня 2018 року з невідомих причин. Будь-які особисті речі відповідачки в житловому приміщенні відсутні, перешкод в користуванні квартирою їй ніхто не чинив. Відповідачка самостійно, на власний розсуд визначила собі інше місце проживання. На переконання позивачки, подальша формальна реєстрація ОСОБА_2 в належному позивачці житловому приміщенні порушуватиме її права як власника. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за особистим звернення особи із заявою або за рішенням суду. Оскільки відповідачка не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації, то така можливість є лише за рішенням суду про визнання її втратившою право користування житловим приміщенням, що передбачено ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. При цьому пояснила, що відповідачка дійсно є її онукою та не проживає з нею в квартирі з червня 2018 року. Перешкод в користуванні житловим приміщенням вона їй не чинила, з квартири не виганяла.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавала, відзив у встановлений судом строк не подала, у зв`язку з чим на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: витяг про реєстрацію права власності (а.с.5), акт з місця проживання (а.с.6), довідка (а.с.9).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: витяг про реєстрацію права власності (а.с.5), акт з місця проживання (а.с.6), довідку (а.с.9), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири АДРЕСА_2 у приватній власності позивачки, перебування відповідачки на реєстраційному обліку в зазначеній квартирі з 16 травня 2018 року, та її відсутність в ній понад 1 рік, а саме з червня 2018 року.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_1 є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності №С-808 від 12 грудня 2003 року, виданого Управлінням ЖКГ Криворізької міської ради (а.с.5).

В зазначеній квартирі з 16 травня 2018 року значиться зареєстрованим місце проживання ОСОБА_2 , яка є онукою позивачки, що вбачається з пояснень позивачки.

Відповідачка у спірній квартирі не проживає понад один рік, а саме з червня 2018 року без поважних причин, що встановлено поясненнями позивачки, актом з місця проживання (а.с.6).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як слідує з ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З положень ст.ст.391, 396 ЦК України вбачається, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , яка доводиться позивачці онукою, відсутня в належній позивачці квартирі понад один рік без поважних причин, перешкод в користуванні квартирою їй ніхто не чинив,її особисті речі в квартирі відсутності, що в сукупності визначає наявність підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьомусуд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений при зверненні до суду (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП невідомий, зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Повне рішення складено 30 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя В.М. Прасолов