ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/175/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304080000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/19095/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 листопада 2018 року (ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст якого складено 02 листопада 2018 року) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" Арсенал Страхування" до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року приватне акціонерне товариство Страхова компанія Арсенал Страхування (далі ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 25'269,97 грн. шкоди.

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 01 травня 2017 року на автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Коровоград-Знам'янка мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участі автомобіля, яким керував відповідач, Skoda, р.н. НОМЕР_1, та іншого, «Peugeot», р.н. НОМЕР_2. Останній був забезпечений у ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування. Винним у ДТП визнано відповідача. Відновлювальний ремонт забезпеченого автомобіля склав 175'269,97 грн. Саме цю суму коштів позивач і відшкодував власнику забезпеченого транспортного засобу ТОВ Український лізинговий фонд. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ СК Провідна то у позивача виникло право зворотньої вимоги до цього страховика. В результаті розрахунку між страховими компаніями, невідшкодованими позивачу залишилось 25'269,97 грн., які просив компенсувати за рахунок відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.11.2018 року позов ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування - 25'269 (двадцять п'ять тисяч двісті шістдесят дев'ять) грн. 97 коп. та 1'762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що воно ухвалене при неповному з'ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції прийняв в якості доказів не завірені та неповністю заповнені копії документів, з відсутніми підписами відповідальних осіб у відповідних місцях, або сфальсифіковані, не передбачені законом чи іншим чином оформлені з грубими порушеннями вимог законів і підзаконних актів.

Вказав, що - ТОВ Український лізинговий фонд за даними МВС не був власником пошкодженого транспортного засобу та страхове свідоцтво не містить підпису та мокрої печатки.

Заява про напрямок виплати оформлена представником, у ній відсутні відомості про страховика ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування та не зазначено переліку документів, якими підтверджується страхове відшкодування, дата складання передує рахунку № 372 від 13.06.2017 року та звіту № 90 від 14.06.2017 року, що свідчить, що на момент складення заяви вона не була відома.

У розрахунку суми страхового відшкодування власником та страхувальником пошкодженого транспортного засобу зазначено ТОВ УЛФ-Фінанс та вказано про додаткову угоду №150 від 17.03.2017 року.

У страховому акті та платіжному дорученні на оплату страхового відшкодування також зазначено. що виплата здійснюється на користь ТОВ УЛФ - Фінанс і розмір ПДВ не обчислений окремо.

Повідомлення про страховий випадок подавав представник ТОВ Український лізинговий фонд, але його підпис завірено печаткою ТОВ УЛФ-Фінанс та відсутня дата приймання її страховиком, що свідчить про те, що позивач не був належним чином повідомлений про страхову подію.

Рахунок ТОВ ОСОБА_2 Град №372 від 13.06.2017 року містить вартість запасних частин та послуг які не можуть бути товаром за КВЕД.

Звіт про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля PEUGEOT № 90 від 14.06.2017 року містить завищену вартість автомобіля.

В суму страхового відшкодування позивач безпідставно включив ПДВ, тому що ТОВ УЛФ та ТОВ УЛФ-Фінанс є платниками даного податку, а отже розмір ПДВ в cтраховому відшкодуванні не відноситься до прямих збитків при відновленні транспортного засобу, які відшкодовує страхувальник.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та не погоджується з твердженнями викладеними у апеляційній скарзі.

Вказало, що ТОВ Український лізинговий фонд було власником пошкодженого відповідачем транспортного засобу, про що свідчить свідоцтво про його реєстрацію та страхове свідоцтво містить підпис страховика. Заява про напрямок виплати цілком логічно, що адресована страховику про здійснення виплати згідно п. 16 договору авторизованому СТО. ТОВ УЛФ Фінанс згідно додаткової угоди № 150 від 17.03.2017 року є правонаступником ТОВ Український лізинговий фонд, однак одержувачем страхової виплати згідно платіжного доручення є ТОВ ОСОБА_2 Град. Заява про страховий випадок є типовим документом, виготовленим страховиком і не порушує вимог чинного законодавства.

Рахунок СТО, в якому окремо вказано роботи, які проводились по ремонту автомобіля та окремо перелік запасних частин, заміна яких проводилась відповідає вимогам Закону України Про бухгалтерський облік.

Звіт про оцінку матеріального збитку автомобіля виготовлений особою, яка має відповідні знання та навики, його повноваження підтверджені відповідними свідоцтвами та сертифікатами, в той час твердження апелянта є суб'єктивними та побудованими виключно на припущеннях, не підтверджених жодними доказами.

Відповідно до умов договору страхування страховик зобов'язаний компенсувати всю вартість ремонту застрахованого транспортного засобу та виплата страхового відшкодування здійснювалась на рахунок СТО, а не на рахунок страхувальника, тому доводи щодо включення у вартість страхового відшкодування ПДВ є безпідставними.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що позивачем неправомірно включено до страхового відшкодування ПДВ, оскільки в рахунку ТОВ ОСОБА_2 Град вона виведена окремою сумою 29930,58 грн. і є податковим кредитом вигодонабувача на яку платник вправі зменшити своє податкове зобов'язання. Достовірна сума страхового відшкодування повинна була бути розрахована наступним чином: 179583.47-29930.58 (ПДВ)-4313.50 (франшиза)=145339.39 грн., яка повністю відшкодована його страховою компанією.

ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування подало заяву про розгляд апеляційної скарги в відсутності представника товариства.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник одержав на відшкодування вартості пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля. У зв'язку з недостатністю страхової виплати відповідач, як особа винна у ДТП, повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Колегія суддів погоджується погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 травня 2017 року приблизно о 20 год. 25 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Skoda, р.н. НОМЕР_1, автодорогою Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка, допустив зіткнення з транспортним засобом Peugeot, р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який виконував маневр повороту ліворуч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказана ДТП, трапилась внаслідок порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху (не дотримався безпечної дистанції) у чому його визнано винним постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2017 року (справа № 607/6602/17).

Відповідно до рахунку № 372 від 13 червня 2017 року, наданого ТОВ ОСОБА_2 Град, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Peugeot, р.н. НОМЕР_2 становила 179'583,47 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля (серії СХО 255584), його власником було ТОВ Український лізинговий фонд.

10 вересня 2013 року між позивачем та ТОВ Український лізинговий фонд укладено генеральний договір № 108/13-Т/Ц2 добровільного страхування транспорту. Предметом цього правочину є майнові інтереси страхувальника/вигодонабувача, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом.

Згідно страхового свідоцтва до даного генерального договору автомобіль НОМЕР_3 був застрахованим на 12 місяців з 16.06.2016 року по 15.06.2017 року.

Відповідно до цього договору та згідно страхового акту № 006.00444417-1 від 21.06.2017 року, позивач виплатив 175'269,97 грн. страхового відшкодування на відновлювальний ремонт автомобіля НОМЕР_3, що підтверджується платіжним дорученням від 26.06.2017 року.

Судом також встановлено, що транспортний засіб ОСОБА_1 був забезпечений у приватному акціонерному товаристві Страхова компанія Провідна (далі ПАТ Страхова компанія Провідна) згідно полісу № АЕ/9647153 (ліміт страхового відшкодування 100'000 грн.) та договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АП/0129698/2014/16 від 12.08.2016 року (ліміт страхового відшкодування 50'000 грн.).

15.09.2017 року та 13.11.2017 року ПАТ Страхова компанія Провідна перерахувало позивачу страхові відшкодування в межах лімітів зазначених договорів на загальну суму 150'000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 0044613 від 15.09.2017 року та № 0054883 від 13.11.2017 року.

Невідшкодованими позивачу залишились 25'269,97 грн. (175'269,97 (100'000 + 50'000) = 25'269,97)

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 цього Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується іншою особою.

Отже, згідно з частиною 1 ст. 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України Про страхування, до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача, у межах фактичних витрат.

Відповідно до частини 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановивши, що пошкодження транспортного засобу Peugeot мало місце з вини водія ОСОБА_1 і ПрАТ СК Провідна в якій була застрахована його цивільно-правова відповідальність відшкодувало завдану шкоду в межах встановленого ліміту, що є недостатнім для покриття затрат на відновлювальний ремонт автомобіля, суд першої інстанції підставно стягнув на користь позивача, який відшкодував вартість ремонту автомобіля, різницю між сумою відшкодованою ПрАТ СК Провідна та вартістю фактично понесених витрат на відновлювальний ремонт автомобіля.

Твердження апелянта про те, що ТОВ Український лізинговий фонд не є власником транспортного засобу Peugeot та страхове свідоцтво не містить підпису та печатки є голослівними, оскільки в матеріалах справи є свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу в якому власником транспортного засобу зазначено ТОВ Український лізинговий фонд та страхове свідоцтво містить підпис страховика (а.с.14, 37).

Зава про напрямок виплати страхового відшкодування підтверджує дише звернення до страховика про виконання умов договору добровільного страхування про спрямування страхової виплати авторизованому СТО, а тому відсутність в ній адресата та переліку документів для здійснення страхової виплати не впливає на право здійснення такої виплати (а.с.18).

Та обставина, що у розрахунку страхового відшкодування, страховому акті та платіжному дорученні про виплату страхового відшкодування на користь ТОВ ОСОБА_2 Град зазначено страхувальником ТОВ УЛФ-Фінанс не свідчить про безпідставну виплату страхового відшкодування страховиком на користь неналежного страхувальника. Так, у розрахунку страхового відшкодування та страховому акті міститься посилання на додаткову угоду №150 від 17.03.2017 року до договору страхування № 108/13-Т/Ц2 від 10.09.2013 року та страхове свідоцтво № 390/16-Т/Ц2-1549 від 15.06.2016 року. Згідно вказаної додаткової угоди страховик ПрАТ Страхова Компанія ОСОБА_4 страхування, Страхувальник ТОВ Український лізинговий фонд та новий страхувальник ТОВ УЛФ-Фінанс у зв'язку з укладенням між страхувальником та новим страхувальником Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 1 від 17.03.2017 року внесли зміни до пунктів 2 та 3 Генерального договору добровільного страхування, а саме погодили, що страхувальником та вигодонабувачем за договором є ТОВ УЛФ-Фінанс.

Доводи апелянта про те, що звіт № 90 про оцінку матеріального збитку проведений ПП ОСОБА_4 містить завищену вартість автомобіля не заслуговують уваги суду, оскільки відшкодування матеріального збитку проводилось на підставі рахунку ТОВ ОСОБА_2 Град № 372 від 13.06.2017 року який є авторизованим СТО. Крім цього, визначена згідно рахунку вартість відновлювального ремонту значно менша вартості відновлювального ремонту визначеної у звіті.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання апелянта на порушення статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік при складенні рахунку № 372 від 13.06.2017 року, оскільки це не доводить факту порушення прав відповідача. Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідач зауважень до переліку замінених запасних частин та виконаних робіт не висловлював.

Відповідно до пункту 24.10 Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, з врахуванням умов зазначених в п 16 цього договору (на базі авторизованого СТО), а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків СТО (згідно з умовами п.24.11).

Відповідно до 24.23 вказаного договору у випадку, коли за згодою страховика та страхувальника (Вигодонабувача) страхове відшкодування сплачується іншим способом, ніж перерахування на СТО, сума ПДВ відшкодовується у складі страхового відшкодування виключно, за умови надання страхувальником документів, які підтверджують факт оплати за відновлювальний ремонт, виконаний організацією, що є платником вказаного податку. У випадку коли страхове відшкодування сплачується Страхувальнику (вигодонабувачу) шляхом перерахування на СТО, сума податку на додану вартість відшкодовується в складі страхового відшкодування, за умови, що СТО є платником вказаного податку.

За вказаних обставин перерахування страхового відшкодування - вартості відновлювального ремонту визначеного з ПДВ авторизованому СТО відповідає умовам договору добровільного страхування.

Доводи апелянта про те, що в рахунку сума ПДВ виведена окремим рядком і є податковим кредитом вигодонабувача, оскільки дає йому право на зменшення податкового зобов'язання не має правового значення для вирішення даного спору.

Згідно до рахунку на оплату № 372 від 13.06.2017 року вартість відновлювального ремонту становить 179593,47 грн. (разом з ПДВ). З врахуванням безумовної франшизи 4313.50грн. страховиком вірно визначено розмір страхового відшкодування 175269.97 грн., який перераховано платіжним дорученням 26.06.2017 року авторизованому СТО - ТОВ ОСОБА_2 Град .

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі не вбачає.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 20 березня 2019 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді Б.О.Гірський

ОСОБА_5