ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 600/877/17Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 22-ц/817/1022/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 305010900
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретаря - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2019 року, постановлене суддею Гриновець О.Б., у цивільній справі № 600/877/17 за позовом Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ОМЕГА до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ПАТ АСК Омега звернулося до суду з позовом про стягнення в порядку регресу з ОСОБА_1 50 000 грн. виплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те що 22.07.2015 року між Товариством і ОСОБА_1 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5199490. 02.05.2016 року з вини відповідача сталася ДТП, за наслідками якої іншому її учаснику - власнику транспортного засобу Фольцваген Кадді, д.р.н. НОМЕР_1 , страховою компанією було виплачено страхове відшкодування за шкоду завдану пошкодженням транспортного засобу в розмірі 50 000, 00 грн., яке підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 страховику з підстав невиконання страхувальником вимог п.п. 33.1.4. п. 33.1 статті 33 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів що стосується обов`язку повідомлення страхувальником страховика про дорожньо-транспортну пригоду.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Акціонерна страхова компанія ОМЕГА 50 000, 00 грн. та судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на безпідставне неврахування судом першої інстанції правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 року в справі № 6-284цс 15, від 22.03.2017 року в справі № 6-2011цс 16, постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року в справі № 722/1929/15-ц, прийнятими з аналогічних правовідносин, в якій наголошується на тому, що за умови фіксування факту настання страхового випадку правоохоронними органами; притягнення відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, до кримінальної відповідальності; сплати страховиком страхового відшкодування, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, якими є регресні зобов`язання, а також на тому, що необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Звертає увагу на те, що про ДТП, що мала місце 02 травня 2016 року, ПАТ АСК ОМЕГА була повідомлена іншим учасником ДТП - водієм автомобіля Фольксваген Кадді д.н.з. НОМЕР_1 (потерпілим) та пасажирами автомобіля Рено Трафік д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого її представники ОСОБА_2 (агент) та ОСОБА_3 (аварійний комісар) в цей же день прибули на місце ДТП, встановили факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також склали відповідні документи, свідчить про наявність у страховика можливості переконатися, що подія є страховим випадком.

Вказує, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами. Даний факт був визнаний страховиком, доказом чого є складання відповідного страхового акта № 4879-ЦВ і добровільна сплата страхового відшкодування.

Також, звертає увагу, що 20.10.2016 року, в присутності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , як власник автомобіля письмово подала заяву-повідомлення встановленого зразка керівнику у відділенні ПАТ АСК ОМЕГА про ДТП, яке сталося 02 травня 2016 року.

Вважає, що з об`єктивних причин (невідкладна госпіталізація, важкий стан здоров`я, тривале безперервне лікування більше 6 місяців з 02.05.2016 року по 09.12.2016 року), які підтверджуються документально, відповідач не мав можливості виконати вимогу діючого законодавства щодо письмового повідомлення страховика про ДТП на протязі 3 днів, що також узгоджується з вимогами п. 33.1.4. ст. 33 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На думку апелянта, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки вищепереліченим фактам й не звернув уваги на те, що позивачем не представлено достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Крім того вважає, що дана справа прийнята до провадження та розглянута судом з грубим порушенням процесуального права, оскільки позовна заява підписана від імені ПАТ АСК ОМЕГА її представником ОСОБА_5 , довіреність якого на представництво інтересів позивача в матеріалах справи відсутня, а тому, позовна заява підлягала поверненню заявнику на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України та залишенню без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися.

Від позивача на адресу апеляційного суду надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін і їх преставників за вищевказаних обставин не перешкоджає апеляційному розгляду справи у їх відсутності.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що такою, що набрала законної сили, ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 27.12.2016 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності. При постановленні даної ухвали судом встановлено, що 02.05.2016 року ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем Фольксваген Кадді (а.с. 5).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 та забезпеченого транспортного засобу Рено Трафік, д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5199490 ПАТ АСК ОМЕГА зі строком дії з 23.07.2015 року до 22.07.2016 року включно (а.с. 7).

05.05.2015 року потерпілий ОСОБА_6 звернувся до ПАТ АСК ОМЕГА з заявою про настання страхового випадку за договором страхування № АЕ/5199490 (а.с. 22).

18.01.2017 року страховиком складено страховий акт № 4879-ЦВ, відповідно до якого розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 50 000, 00 грн. (а.с. 137).

Згідно розрахунку страхового відшкодування до вказаного страхового акту розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що замінюються) становить 95 232, 81 грн., а сума виплаченого страхового відшкодування становить 50 000, 00 грн. (а.с. 138).

Виплата страхового відшкодування ОСОБА_6 в сумі 50 000, 00 грн. була здійснена 26.01.2017 року (а.с. 139).

03.03.2017 року ПАТ АСК ОМЕГА направило ОСОБА_1 досудову вимогу про відшкодування завданої матеріальної шкоди (а.с. 145-147).

В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що підставою для визначення страховиком розміру збитку, заподіяного ОСОБА_6 був звіт № 91 від 08.06.2016 року, складений аварійним комісаром оцінювачем ОСОБА_7 , яким 01.06.2016 року проводився огляд пошкодженого транспортного засобу (а.с. 9-21), що стверджується відповідними відомостями відображеними у страховому акті № 4879-ЦВ від 18.01.2017 року (а.с. 3).

Крім цього, з наявної в матеріалах справи довідки № 271/011-11 від 10.04.2017 року, виданої Козівською центральною районною лікарнею, вбачається, що у період з 02.05.2016 року до 16.05.2016 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в Тернопільській обласній лікарні з діагнозом: поєднана травма, закрита черепно-мозкова, струс головного мозку. Закрита ускладнена травма шийного відділу хребта, перелом дужки С5 С6 справа, без зміщення. Забій м`яких тканин в ділянці тім`яного горба; з 17.05.2016 року до 26.05.2016 року продовжував лікування у Львівському військовому госпіталі; з 27.05.2016 року до 10.08.2016 року та з 10.08.2016 року до 30.11.2016 року до 09.11.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні в Козівській ЦРКЛ; з 10.11.2016 року до 30.11.2016 року направлений на реабілітаційне рікування в Микулинецьку обласну фізіотерапевтичну лікарню;06.12.2016 року консультований обласними спеціалістами: нейрохірургом, травматологом та невропатолом; листок непрацездатності закрито 09.12.2016 року (а.с. 42).

За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.п. ґ п. 38.1.1 ст. 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Таким чином, норми спеціального Закону надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених цим Законом випадках.

Згідно вимог пп. 33.1.4. п. 33.1 ст. 33 зазначеного закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих дні з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодження майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ АСК Омега й стягуючи в користь позивача в порядку регресу виплачену суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не повідомив страховика про ДТП у визначений ст.33 ЗУ Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів строк.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з урахуванням наступного.

Дійсно, виходячи зі змісту положень п.п. ґ п. 38.1.1 ст. 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Разом з тим, з урахуванням змісту положень ст. 33 цього ж Закону, посилання на які містить п.п. ґ п. 38.1.1 ст. 38 Закону, відповідний обов`язок щодо повідомлення страховика установлений законодавством для надання йому можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

В разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами і ніким не оспорюється; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; позивач як страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків.

Передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 ст.33 Закону обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Зазначена правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року в справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року в справі № 6-2011цс16, судом першої інстанції при ухваленні рішення в даній справі, врахована не була.

Зокрема, судом не дано належної правової оцінки тій обставині, що факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами (відповідача ОСОБА_1 , як особу, яка винна в ДТП, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим) і такий факт позивачем ПАТ АСК Омега не оспорювався.

Не надано судом належної правової оцінки й тому факту, що про настання страхового випадку ПАТ АСК Омега було повідомлено у встановлені законом строки іншим учасником ДТП водієм автомобіля Фольксваген Кадді, д.н.з. НОМЕР_1 , - ОСОБА_6 , наслідком чого в страховика була можливість власними силами перевірити обставини ДТП власними силами з метою запобіганню необґрунтованим виплатам. Зокрема, документальним підтвердженням реалізації такої можливості була направлення для здійснення огляду пошкоджень транспортного засобу аварійного комісара оцінювача ОСОБА_7 , яким 01.06.2016 року (протягом місяця після вчинення ДТП) проводився відповідний огляд та на підставі звіту якого й було здійснено виплату страхового відшкодування, що задокументовано в складеному самим позивачем страховому акті від 18.01.2017 року (а.с. 3, 9-21).

Крім цього, не враховано заперечень відповідача в частині наявності в нього поважних причин, підтверджених документально, з яких він не взмозі був у встановлений законом строк повідомити страховика про настання страхового випадку (а саме, госпіталізація ОСОБА_1 з місця пригоди каретою швидкої допомоги й перебування на безперервному лікуванні з лікуванні з 02.05.2016 року до 09.12.2016 року (а.с. 42).

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, й зокрема, які підтверджують факти: фіксації страхового випадку правоохоронними органами й визнання такого позивачем, повідомлення страховика про настання страхового випадку у визначений законом строк іншим учасником ДТП; неможливості ОСОБА_1 з поважних причин повідомити про настання страхового випадку, а також беручи до уваги недоведеність позивачем факту здійснення необґрунтованої виплати ОСОБА_6 страхового відшкодування, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення даного позову не можуть вважатися такими, що відповідають встановленим судом обставинам й зроблені з правильним застосуванням вимог ст.ст. 38, 33 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності рішення суду першої інстанції з посиланням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального права знайшли свої підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду та ухвалення в даній справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ АСК Омега.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на грубе порушення судом процесуального права, що полягає у відсутності повноважень ОСОБА_5 на звернення із позовом від імені ПАТ АСК ОМЕГА, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи містять довіреність від 06.12.2016 року № 58/ЗОВ, якою ПАТ АСК ОМЕГА уповноважило ОСОБА_5 на представництво його інтересів, з терміном дії до 31.12.2017 року включно (а.с. 25).

Згідно вимог п.п. в). п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції повинна містити в тому числі розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а судове рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ АСК ОМЕГА, то сплачений ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 400 грн. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ПАТ АСК ОМЕГА на користь ОСОБА_1 .

Крім цього, ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК).

За ч.ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються разом з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2018 року та 21 травня 2018 року було укладено договір № 21/04 та договір № 21/05 про надання правових послуг адвоката на представництво інтересів ОСОБА_1 у цивільних справах адвокатом Терлюком О.Я. (а.с. 52, 45).

Відповідно до квитанції № 05/01 від 21.05.2018 року ОСОБА_1 було сплачено адвокату Терлюку О.Я. 8 500 грн. гонорару за правничу допомогу, представництво в суді (а.с. 46).

Як вбачається із матеріалів справи, 11 травня 2018 року та 12 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Терлюк О.Я. ознайомлювався із матеріалами даної справи в суді першої інстанції (а.с. 51, 163).

23 травня представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Терлюком О.Я. було подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести в зв`язку з розглядом справи та детальний опис (робіт) послуг, виконаних адвокатом, згідно якого вартість послуг: за 1 годину роботи адвоката становить 850 грн.; за консультацію клієнта, знайомство з матеріалами справи в канцелярії районного суду, опрацювання законодавчої бази становить 1700 грн.(850 грн. х 2 год.); підготовка адвокатських запитів до Козівської ЦРКЛ, клопотань 850 грн.; підготовка та подання до суду письмового відзиву на позовну заяву 3400 грн.(850 грн. х 4 год.); судове представництво в Козівському районному суді Тернопільської області (орієнтовно 3 засідання) 2550 грн. (850 грн. х 3 год.)(а.с.44).

21 червня 2018 року ОСОБА_1 було подано до суду відзив на позовну заяву ПАТ АСК Омега (а.с.58).

З журналів судових засідань Козівського районного суду від 04.12.2018 року (а.с. 69), від 06.03.2019 року (а.с. 77), від 17.04.2019 року (а.с. 97), від 31.07.2019 року (а.с. 123), від 15.08.2019 року (а.с. 167) вбачається, що адвокат Терлюк О.Я. брав участь у розгляді даної справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підтверджені документально витрати відповідача ОСОБА_1 на правову допомогу, як і розмір яких позивачем ПАТ АСК ОМЕГА в ході розгляду даної справи не заперечувався, підлягають відшкодуванню.

При цьому, відсутність акту приймання-передачі наданих адвокатом послуг, на думку суду апеляційної інстанції, не має правового значеннядля вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи наявні інші підтверджені документально докази понесення ОСОБА_1 таких витрат і надання вказаних у розрахунку послуг, а саме: квитанція № 05/01 від 21.05.2018 року, відзив на позовну заяву, детальний опис (робіт) послуг, виконаних адвокатом; дані про ознайомлення адвоката Терлюка О.Я. з матеріалами даної справи в суді першої інстанції та приймання ним участі в кожному судовому засіданні по даній справі.

Таким чином загальна сума понесених відповідачем судових витрат, що підлягає стягненню з позивача складатиме 10 900 грн., з яких: 2 400 грн. - спрлачений ОСОБА_1 судових збір за подання апеляційної скарги і 8 500 грн. - витрати на правову допомогу.

Керуючись ст. 35 ч. 1; 133 ч.ч. 1, 3 п. 1; 137 ч.ч. 2, 3, 4; 141 ч. 13, 259 ч.ч.1, 2, 6, 8; 372 ч. 2; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п.1, 2, 4; 381 ч.ч.1, 3; 382 ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 1166 ч. 1, 1191 ч. 1 Цивільного Кодексу України, ст. 38 п. 38.1.1. п.п. Ґ, ст. 33 п. 33.1, пп. 33.1.4. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з наступними змінами і доповненнями, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2019 року скасувати. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ОМЕГА до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ОМЕГА на користь ОСОБА_1 10 900 (десять тисяч дев`ятсот) грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 22 жовтня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи