У Х В А Л А

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 638/7932/19

провадження № 61-18205ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення за договором купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Романченка О. М. звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу від 23 вересня 2016 року та три проценти річних за порушення строків виконання зобов`язань у загальному розмірі 3 556 026,00 грн.

У червні 2019 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження належної відповідачеві трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї заяви посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки між позивачем та відповідачем виник спір з приводу сплати заборгованості за договором купівлі-продажу. На підтвердження вказаного, надав суду оголошення із засобів масової інформації про виставлення на продаж квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Романченка О. М. про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_1 відчужувати квартиру АДРЕСА_1 , до набрання рішенням законної сили.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року - залишено без змін.

07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не з`ясували всі обставини у справі та зробили передчасний висновок щодо необхідності в заходах забезпечення позову, в результаті чого, були порушені норми процесуального права.

Заявник зазначає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки у нього відсутня заборгованість перед позивачем, а також позивач не обґрунтував неможливість у подальшому виконання рішення суду за цим позовом; судом не мотивовано співмірності обраного способу забезпечення позову, а вартість майна значно перевищує суму позову. Також заявник вказує на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена без його участі, що позбавляє його можливості висловити суду свою думку щодо застосованого заходу забезпечення.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Враховуючи викладене, доводи заявника щодо необхідності виклику його в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову є безпідставними, оскільки норми цивільного процесуального закону не містять обов'язку суду щодо виклику учасників справи для розгляду вказаної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

В обґрунтування обраного виду забезпечення позову позивач посилався на те, що між позивачем і відповідачем виник спір про стягнення коштів у розмірі 3 556 026,00 грн за невиконання умов договору купівлі-продажу, тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в подальшому виконання рішення суду, у разі його задоволення. Із розміщеного в засобах масової інформації оголошення випливає, що відповідач має намір продати квартиру, що належить йому на праві власності.

Суди першої та апеляційної інстанції, ухвалюючи судове рішення, правильно виходили із того, що відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України підставою для забезпечення позову є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідача, дійшов до правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що між сторонами у справі виник спір, що підтверджується поясненнями представника відповідача в суді апеляційної інстанції та надано достатньо доказів, що захист прав, свобод та інтересів позивача у зазначеній справі є неможливим без вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи заявника про те, що судами не здійснено перевірку оригіналів документів, на які посилається позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, є доводами по суті спору, а оскаржуються судові рішення про забезпечення позову, яким спір по суті не вирішувався, тому суд не бере їх до уваги.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Доводи касаційної скарги про те, що вид забезпечення позову є неспівмірним із ціною позову є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростував ту обставину, що вартість квартири значно перевищує ціну позову, що є його процесуальним обов`язком.

З огляду на те, що доводи та аргументи, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваних судових рішень, тому правильне застосовування судом першої та апеляційної інстанції процесуальних норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення за договором купівлі-продажу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко