Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 266/2144/18

Номер провадження 22-ц/804/657/19

19 березня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року, у складі судді Курбанової Н.М., повний текст рішення складений 24 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, відшкодування витрат з найму житла. В обґрунтування позову зазначив, що він працював у відповідача з 15 червня 2016 року на посаді помічника члена правління відділу забезпечення роботи членів правління та директорів. 8 серпня 2016 року був переведений на роботу на посаду директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», з якої був звільнений відповідно до наказу голови правління ПАТ "Укрзалізниця" № 2367/ос від 12 грудня 2016 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, припинення повноважень посадової особи. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року № 757/64183/16-ц. він був поновлений на роботі, з підприємства стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу, середньоденний розмір заробітку встановлений у сумі 3383,14грн. Вказане рішення виконане не було, тому рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя №266/4269/17 від 22 січня 2018 року з відповідача на його користь був стягнутий середній заробіток за час невиконання рішення Печерського районного суду м. Києва за період до 16 січня 2018 року. Його було поновлено на роботі лише 26 січня 2018 року наказом № 127/ос на виконання зазначеного рішення Печерського районного суду м. Києва, тому з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 17 до 26 січня 2018 року у розмірі 23 681,98 грн. (7 робочий днів х 3383,14 грн.). Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 18.08.2016 року № 1665/ос, наказ № 1609/ос від 08.08.2016 року про переведення його на роботу на посаду директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» був доповнений пунктом: «з відшкодуванням витрат з найму житла на період обіймання зазначеної посади». Під час обіймання посади директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» він 12.08.2016 року уклав договір оренди житла за адресою: АДРЕСА_1, з місячною орендною платнею у розмірі 13000,00 грн. Відповідач щомісячно відшкодовував сплачені ним кошти за оренду житла до моменту його незаконного звільнення з посади 12 грудня 2016 року. Оскільки він є таким, що обіймав свою посаду увесь термін вимушеного прогулу, тому має право на компенсацію витрат на оренду житла, які здійснив у період з січня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 77 995,85 грн. Листом від 07.02.2018 року він звертався до відповідача з проханням відшкодувати здійснені ним під час вимушеного прогулу витрати на найм житла, однак відповіді до цього часу не отримав. У зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 17 до 26 січня 2018 року, у сумі 23681,98 грн., та у відшкодування витрат з найму житла за період з січня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 77 995 грн. 85 коп., допустити негайне виконання рішення суду.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, відшкодування витрат з найму житла задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 17 січня 2018 року по 25 січня 2018 року включно, у сумі 23681 грн. 98 коп., з утриманням з ПАТ «Українська залізниця» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат з найму житла за період з січня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 77 995 грн. 85 коп. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1016 грн. 77 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ПАТ «Українська залізниця» подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

З посиланням на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року ,зазначає, що не погоджується з рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Українська залізниця" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року, та вважає їх прийнятими з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд при обрахуванні розміру середнього заробітку, що підлягає сплаті за час вимушеного прогулу, керувався довідкою, виданою Філією « Центру сервісного забезпечення» ПАТ « Укрзалізниця» про дохід позивача від 03 липня 2017 року за період жовтень - листопад 2016 року, яка містить суму середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 1883,14 грн. Проте, суд при розрахунку суми самостійно встановив суму середньої заробітної плати у розмірі 3383,14 грн., що не відповідає вимогам закону. Суд при розгляді даної справи також неправомірно взяв до уваги середній заробіток позивача у розмірі , що встановлений рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року.

Не погоджуючись зі стягненням компенсаційних витрат на оплату оренди житла, зазначає, що надання компенсаційних виплат є правом, а не обов'язком роботодавця. 25 липня 2016 року наказом ПАТ «Укрзалізниця» № 463 затверджено Порядок виплати компенсації працівникам ПА «Укрзалізниця» за найм (оренду) житла, що діяв до 20 березня 2018 року. Відповідно до п.1.2 зазначеного Порядку поширюється на працівників товариства, які запрошуються (переводяться) на роботу до місцевості, де вони не мають житла. Відповідно до п.2.2. Порядку компенсація виплачується з дня прийняття комісією рішення про виплату та припиняється за умови припинення договору тощо. Отже, надання компенсаційних виплат за оренду житла здійснюється лише на час обіймання певної посади та припиняється роботодавцем з дня припинення трудового договору. При звільненні за ініціативою роботодавця заборгованості по компенсаційним виплатам у товариства перед ОСОБА_2 не існувало. Жодних виплат окрім виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу при незаконному звільненні працівника чинним законодавством України не передбачено. Крім того, вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про виплату компенсації витрат з найму житла.

Зазначає, що ОСОБА_2 обліковується в Раді адвокатів Донецької області та займається індивідуальною адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва, інформація про зупинення або припинення вказаної діяльності відсутня. Також позивач станом на 26.06.2018 року є керівником та підписантом ТОВ «Юридична Фірма «МБЛС», у зв'язку з чим є підстави вважати, що позивач отримує доходи від здійснення вказаної діяльності, які мають бути зараховані при присудженні оплати за час вимушеного прогулу. Судом, у свою чергу, було необґрунтовано відмовлено відповідачу у витребування доказів у Державній фіскальній службі України щодо можливого заробітку позивача за спірний період.

У свою чергу, представник позивача ОСОБА_3 надала відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого, посилаючись на ч.4 ст. 82 ЦПК України зазначає, що оскільки рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року у справі № 757/64183/16ц набрало законної сили, то суд правомірною прийняв до уваги зазначене рішення та зробив обґрунтований висновок про те, що у відповідача утворився обов'язок виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у період з 17 по 25 січня 2018 року у сумі 23 681,98 грн. саме з урахуванням середнього заробітку визначеним іншим судом. Щодо компенсації позивачу витрат на оренду житла, з посиланням на п.2.2. Порядку виплати компенсацій працівникам ПАТ «Укрзалізниця» та п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зазначає, що оскільки рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року у справі №757/64183/16-ц було визнано припинення трудового договору незаконним і зобов'язано відповідача поновити позивача на роботі, то поновлення відбувається не з дати ухвалення рішення, а з дати звільнення працівника. Також зазначає, що вимоги про стягнення витрат на оренду житла, під час обіймання позивачем посади, входять до структури заробітної плати, отже, позивач не пропустив строки позовної давності.

Навіть з урахуванням вимог ст. 233 КЗпП України тримісячний строк позовної давності був дотриманий, оскільки позивач звернувся до суду 17 квітня 2018 року, тобто впродовж трьох місяців з дня, коли дізнався про порушення свого права, після поновлення його на роботі і скасування наказу про звільнення, яке відбулось 26 січня 2018року. Доводи відповідача, що у період з 17 до 26 січня 2018 року, позивач отримував доходи або від адвокатської діяльності або як працівник ТОВ "Юридична фірма "МБЛС" безпідставні , оскільки у зазначений період позивач не працював і був зареєстрований як безробітний, що підтверджується довідкою Печерської районної філії Київської районної філії Київського міського центру зайнятості, що міститься в матеріалах справи, як не отримував і дивідендів як учасник ТОВ « Юридична фірма « МБЛС», що також підтверджується відповідною довідкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що Донецьким апеляційним судом зазначено в увалі про відкриття апеляційного провадження від 24 січня 2019 року ( а.с.232 том1)

З огляду на викладене, судова колегія відхиляє клопотання відповідача , яке надійшло на адресу суду 11.03.2019 року електронною поштою про слухання справи в режимі відеоконференції. ( а.с. 1 том2)

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 був звільнений з посади директора з правових питань корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до наказу голови правління ПАТ «Укрзалізниця» №2367/ос від 12 грудня 2016 року на підставі п.5 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України - припинення повноважень посадової особи. ( а.с.8 том 1)

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року ОСОБА_2 був поновлений на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», з підприємства стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача. Судом допущене негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за 1 місяць. ПАТ «Укрзалізниця» судове рішення не виконало. ( а.с. 9-12 том1)

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ПАТ «Укрзалізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрзалізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відхилено.

Задовольняючи позовні вимоги щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Печерський суд м. Києва визначив середній заробіток відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 19995 року № 100, та, враховуючи дані Довідки про доходи позивача за останні два місяці ( жовтень - листопад 2016 року) на підприємстві № 899 , виданої позивачем від 03 липня 2017 року, встановив середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 3383 гривні 14 копійок.

Дане питання було також предметом обговорення Апеляційного суду міста Києва 06 грудня 2017 року , та апеляційна інстанція погодилась з висновками Печерського суду м. Києва щодо визначення середньоденного заробітку позивача саме у цьому розмірі - 3383 гривень 14 копійок.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/4269/17 від 22.01.2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за затримку виконання рішення суду плати за період з 21.08.2017 року по 16.01.2018 року в сумі 321 398,30,80 грн. Рішення набрало законної сили. (а.с. 16-17 том1).

Згідно з наказом ПАТ "Українська Залізниця" № 127/ос від 26 січня 2018 року ОСОБА_2 поновлено на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 18 том1).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника , цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Оскільки судом встановлено, що судове рішення Печерського суду м. Києва від 30 серпня 2017 року про поновлення незаконно звільненого ОСОБА_2 виконане лише 26 січня 2018 року, судова колегія погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, а саме за період з 17 січня 2018 року по 25 січня 2018 року що складає 7 робочих днів, у розмірі 23681 грн. 98 коп( 7х 3 383 грн. 14 коп.)

При цьому, для розрахунку розміру середнього заробітку суд правомірно виходив із середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 3 383 грн. 14 коп., як такої, що має преюдиційне значення, оскільки встановлена рішенням суду, що набрало чинності.

Доводи апеляційної скарги, що суд мав зробити перерахунок середньоденної заробітної плати позивача відповідно до Порядку КМУ№100 від 08 лютого 1995 року, судова колегія відхиляє, оскільки це питання вже було предметом обговорення двох судових інстанцій, а саме - Печерського суду м. Києва від 30 серпня 2017 року та Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року, та фактично відповідач ініціює питання про перегляд висновків даних судів, що не є компетенцією даного суду.

Судова колегія відхиляє доводи відповідача щодо врахування можливого заробітку позивача у цей період ( з 17 січня 2018 року по 25 січня 2018 року), оскільки відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому законодавець не передбачив жодних підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

У зв'язку з цим, судова колегія суддів погоджується з висновками суду про відхилення клопотання відповідача щодо витребування доказів у Державній фіскальній службі України щодо можливого заробітку позивача за спірний період.

Що стосується компенсаційних виплат.

Відповідно до наказу ПАТ "Українська Залізниця" № 1665/ос від 18 серпня 2016 року про переведення ОСОБА_2 на посаду директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» додано пункт «з відшкодуванням витрат з найму житла на період обіймання зазначеної посади» (а.с. 7 том1).

Відповідно до договору оренди квартири, укладеного 12.08.2016р. між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_2, позивач орендовував житло за адресою: АДРЕСА_1, з місячною орендною платнею у розмірі 13000,00 грн. (а.с. 19-22 том1).

Згідно з розпискою від 12.01.2017р., додатками до договору оренди квартири та банківськими квитанціями № N1В6N62026 від 13.02.2017 року, № N1ВУS43480 від 23.03.2017 року, № N1ВZР39034 від 03.04.2017 року, № N1BYS59227 від 13.04.2017 року, № N1BTR40879 від 05.05.2017 року, № N1BYS63824 від 12.05.2017 року, № N1BR060175 від 01.06.2017 року, відповідач сплатив за оренду вищевказаної квартири за період з січня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 77 995 грн. 85 коп. (а.с. 19-30 том1).

Відповідно до заяви від 07.02.2018р. та рекомендованого повідомлення про поштове отримання, позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування здійснених ним витрат на оренду житла, яку 09.02.2018р. отримано представником відповідача. (а.с. 31-32 том1).

Згідно з листом філії «Центру сервісного забезпечення» ПАТ "Українська Залізниця" №10/57 від 01.03.2018р. ОСОБА_2 відмовлено у відшкодуванні витрат на оренду житла за період з 12.01.2017р. по 12.07.2017р. (а.с. 98 том1).

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної, із додаткової, а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" о при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або їх розмір може бути зменшений) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

З оглядом на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду, що вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Укрзалізниця» витрат за оренду житла під час виконання трудових обов'язків обґрунтовані та законні ,як такі, що погоджені при укладені трудового договору між сторонами, отже, підлягають задоволенню у повному обсязі на підставі наданих ОСОБА_2 письмових доказів, які є такими, що відповідають вимогам ЦПК України.

Доводи відповідача, що компенсація витрат на оренду житла пов'язана з виконанням працівником трудових обов'язків, отже у спірний період позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем, не є слушними, оскільки згідно із п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства захисту населення від 29.07.1993 року № 58, поновлення незаконно звільненого працівника на посаді, на підставі рішення суду відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника. Отже, оскільки позивач поновлений на роботі з 12 грудня 2016 року, то відповідно він поновлений і у всіх трудових правах , що належали йому на час укладення трудового договору, зокрема, і на компенсацію по оплаті найму житла.

У свою чергу, пунктом 2.3.4. «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Держкомстату України, від 13.01.2004р. №5, оплата найманого житла відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які входять в структуру заробітної плати.

Отже, вимога про оплату компенсаійних виплат на оплату житла є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України та позивач не обмежений у часі щодо звернення до суду про захист своїх порушених прав, та доводи апеляції, що позивач пропустив строк позовної давності за даними вимогами безпідставні.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 березня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.