КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4736/2019 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Немировської О.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» про захист прав споживачів та визнання деяких умов договору недійсними,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» (далі - ПАТ НАСК «ОРАНТА») про захист прав споживачів та визнання деяких умов договору недійсними. Просив: зобов'язати ПАТ НАСК «ОРАНТА» викласти п.п. 1.2, 2.1,4.2.3, 4.2.4 договору страхування майна та тварин, що належить громадянам, від 11 січня 2016 року у відповідності з вимогами ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 982 ЦК України; визнати недійсним пункт 4.3.2 договору в частині, яка відноситься до відсрочення вступу в дію Договору щодо нерухомого майна; зобов'язати ПАТ НАСК «ОРАНТА» відокремити частину пункту, п. 4.3.2 договору яка відноситься до тварин, шляхом внесення у Договір відповідного додаткового пункту з метою надання його змісту конкретизації, об'єктивності і прозорості; зобов'язати ПАТ НАСК «ОРАНТА» викласти текст Договору у типографському форматі, який дозволяє його читати і знайомитися із його змістом без перешкод; зобов'язати ПАТ НАСК «ОРАНТА» додатково внести у Договір пункт такого змісту: "Страхувальник підтверджує, що він був належним чином ознайомлений із умовами Договору і Правилами страхування, на основі яких він був складений, та погоджується з ними"; зобов'язати ПАТ НАСК «ОРАНТА» узагальнити Правила страхування (№92, №97, №119), на які йде посилання у Договорі, оформити їх у вигляді єдиного документу, як додатку до Договору і передбачити у ньому місце для підпису Страхувальника, яким він підтверджує факт ознайомлення з Правилами і погоджується з їх змістом; зобов'язати ПАТ НАСК «ОРАНТА» спростити структуру Договору шляхом викладення частини загальних умов Договору, розміщених у Розділі IV, у Правилах страхування, перенести п. 4.1 до Розділу І, вилучити із розділу суто другорядні пункти і позбавити його надлишкової інформаційної надмірності; зобов'язати ПАТ НАСК «ОРАНТА» усунути граматичні помилки, виправити хибну термінологію. Зазначив, що положення договору не відповідають нормам цивільного законодавства, засадам справедливості, добросовісності, розумності, принципам системності, функціональності і національності, укладення такого договору дозволяє відповідачу порушувати цивільні права та цивільні інтереси страхувальників, тому він підлягає корегуванню в частині усунення елементів правової недосконалості, часткового виправлення його форми та змісту, визнанню недійсними окремих частин його умов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року відмовлено в позові ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення його позову.. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову за недоведеністю, пославшись на те, що він не є стороною договору. Зазначає, що предметом позову є суспільні відносини у сфері судового захисту прав та інтересів позивача, як фізичної особи-споживача, усунення загрози наповнення страхового ринку послугами неналежної якості та прав обути захищеним від таких неякісних страхових послуг.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ПАТ НАСК "Оранта" в судове засідання не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ПАТ НАСК «ОРАНТА» був укладений договір страхування майна та тварин, що належить громадянам - серія НОМЕР_1. Відповідно до умов договору страховик взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у порядку і на умовах, визначених договором, а страхувальник зобов'язався сплатити страховий платіж у визначений цим договором строк та виконувати інші умови цього Договору.

Предметом договору (об'єктом страхування) є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням належним на правах власності та/або інших законних підставах майном Страхувальника і зазначене в п. 1.3,1.7.,2.2. і розміщене за вказаною в п. 1.1. Договору адресою.

Відповідно до п.4.2.3. Договору до страхових випадків віднесено вогонь (пожежа і задимлення, що її супроводжує (включаючи виділення сажі і корозійного газу).

Згідно з п. 1.3 договору застрахованим є майно, у тому числі групи майна: житловий будинок (страхова сума 120000 грн.).; господарські будівлі та споруди (страхова сума 60000 грн.). Пунктом 3 договору передбачено ліміт зобов'язань страховика щодо виплати страхового відшкодування. Строк дії договору 1 рік - з 12.01.2016 року до 11.01.2017 року.

Пунктом 4.3.2. договору передбачено, що щодо застрахованого майна/ застрахованих тварин Договір починає діяти на 10 день після фактичного внесення страхового платежу (першої частини).

16 січня 2016 року, у застрахованих господарських будівлях сталася пожежа.

19 січня 2016 року ОСОБА_3 була подана до ПАТ НАСК «ОРАНТА» заява про страхове відшкодування.

29 березня 2016 року ПАТ НАСК «ОРАНТА» на підставі п. 4.3.2. договору відмовило заявнику у виплаті страхового відшкодування, оскільки на момент пожежі договір не вступив у дію.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 02.02.2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2017 року, по справі №355/1411/16-ц відмовлено ОСОБА_4 у задоволені його позовних вимог до ПАТ НАСК «ОРАНТА» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування в повному розмірі.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ НАСК «ОРАНТА» про захист прав споживачів та визнання деяких умов договору недійсними.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання на момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об'єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 заявив вимоги про захист прав споживачів та визнання недійсними деяких умов договору страхування майна та тварин, що належить громадянам - серія НОМЕР_1 від 11 січня 2016 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ПАТ НАСК «ОРАНТА».

ОСОБА_2 не є стороною вказаного договору. Ним не доведено порушення договором страхування майна та тварин, що належить громадянам - серія НОМЕР_1 від 11 січня 2016 року його прав чи інтересів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Немировська О.В.