Справа № 442/945/19 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/2866/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах довірителя ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

в лютому 2019 року, ОСОБА_2 звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 із позовом про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця, в якому просив: стягнути з відповідача в користь ОСОБА_1 витрати на лікування в 2017 році спадкодавця ОСОБА_4 , її поховання, виготовлення пам`ятника в загальній сумі 29048 грн. 54 коп. та судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп..

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є рідними братами. Відповідач проживав в м. Стебник, разом з матір`ю ОСОБА_4 , яка в 2017 році захворіла та попала на лікування до лікарні м. Львова. На лікування матері потрібні були значні суми грошей, яких у відповідача не було. Коли мати потрапила на лікування, то позивач приїхав з Києва, де постійно проживав з сім`єю, тривалий час доглядав матір в лікарні, особисто купляв медикаменти для матері, або пересилав кошти сестрі матері ОСОБА_5 на купівлю таких медикаментів. Коли матір померла, то до того часу поки він їхав з Києва організацією похорону займалася сестра матері ОСОБА_5 , а він після приїзду відшкодував їй витрати пов`язані з організацією похорону, він організував поминки та оплатив їх вартість, а в подальшому оплатив виготовлення та встановлення пам`ятника на могилі матері. На це все ним було витрачено 58097,09 грн.. Оскільки, відповідач в добровільному порядку не виконує їхньої усної домовленості щодо повернення половини затрачених коштів на лікування матері, то в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2019 року узадоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах довірителя ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що в судовому засіданні допитувалися по справі свідки як з сторони позивача так і відповідача, однак суд жодного аналізу показам таких свідків не надав. Крім того, зазначає, що він в судовому засіданні позовні вимоги змінив та просив суд віднести понесені ним витрати на виготовлення та встановлення пам`ятника, поминальний обід на його рахунок, а витрати на лікування та поховання матері на відповідача. Однак, суд про таку зміну позовних вимог в судовому рішенні не згадує. В матеріалах справи є розписка сестри померлої ОСОБА_6 про те, що позивач повернув їй гроші в сумі 4800 гривень, витрачені нею на купівлю труни, вінків та іншої похоронної атрибутики в переддень похорону. Зазначає також, що його довіритель на поминальний обід після поховання матері витратив гроші в сумі 4640 гривень і про що в матеріалах справи є відповідний документ. В матеріалах справи є три банківські квитанції «ПРИВАТБАНКУ» згідно яких позивач переслав п. ОСОБА_7 та зятю відповідача гроші на лікування матері в загальній сумі 5940 гривень. Жодної оцінки даним квитанціям суд не надав і в судовому рішенні такі квитанції навіть не згадуються.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , який звернувся в інтересах ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази, що підтверджували б його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач та відповідач є рідними братами. В травні 2017 року їхня мама ОСОБА_4 захворіла та знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні урології Львівської обласної клінічної лікарні(а.с.9), де ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10).

Після смерті матері, позивач та відповідач успадкували по 1/2 частці житлової квартири АДРЕСА_1 . (а.с.16)

Позивач просив стягнути в його користь половину витрат, а саме 29048 грн. 54 коп.. В обґрунтування позовних вимог, зазначав, що він поніс витрати пов`язані з лікуванням матері, а також витрати пов`язані з організацією похорону, поминок, виготовлення та встановлення пам`ятника на могилі матері, на це все ним було витрачено 58097,09 грн..

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у стягненні витрат пов`язаних з організацією поминок, виготовлення та встановлення пам`ятника на могилі матері із врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу", у якій визначено терміни, які вживаються у Законі, поховання померлого комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Намогильні споруди пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять померлих.

Обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця є те, що ці витрати повинні бути розумними з точки зору їхнього розміру і необхідності здійснення.

Аналізуючи зміст ст. 1232 ЦК України, якою не передбачено стягнення зі спадкоємця витрат на виготовлення та встановлення намогильного пам`ятника, положення Закону України "Про поховання та похоронну справу", колегія суддів приходить до висновку, що встановлення намогильного пам`ятника не є обов`язковим атрибутом поховання, такий було встановлено через певний проміжок часу після поховання ОСОБА_4 , а відтак суд першої інстанції вірно відмовив у стягненні вказаних витрат в розмірі 26000 грн..(а.с.19)

Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, обов`язок щодо відшкодування яких покладається на спадкоємців на підставі статті 1232 ЦК України.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення витрат на проведення поминального обіду в розмірі 4640 грн.(а.с.11) та 402,25 грн.(а.с.8) з відповідача, що узгоджується із положенням статті 1232 ЦК України та статті 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу".

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, позивач зазначав, що на лікування матері поніс витрати в сумі 14244 грн. 69 коп. на підтвердження чого надав фіскальні чеки про придбання медикаментів в період з 08 травня 2017р., тобто в період коли ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні і до моменту смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Виходячи з того, що на лікування та догляд за матір`ю ОСОБА_4 позивач витратив 14244,69 грн., а на її поховання 4800грн., що разом складає 19044,69 грн., то витрати, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають 9522,34грн.

Колегія суддів, вважає, що вищевказані докази (фіскальні чеки на придбання ліків, довідка про перебування на стаціонарному лікуванні та розписка про отримання коштів на поховання) в сукупності підтверджують понесення позивачем витрат на лікування та поховання ОСОБА_4 .

Твердження апелянта про надіслання коштів в розмірі 5940 грн. на лікування матері, що підтверджується банківськими квитанціями «Приватбанку»(а.с.13-15), не заслуговує на увагу, оскільки всупереч ст.ст.77, 78, 80, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене з ОСОБА_3 слід стягнути в користь ОСОБА_1 629 грн. 70 коп. судових витрат за оплату судового збору при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, що пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом ОСОБА_2 в інтересах довірителя ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрати на лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_4 в розмірі 9522,34грн..

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 629 грн. 70 коп. судових витрат за оплату судового збору при поданні позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.10.2019 року.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: Я.А.Левик

Р.В.Савуляк