Номер провадження: 22-ц/813/6020/19
Номер справи місцевого суду: 522/5505/19
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Шушулкова Максима Дмитровича на ухвалу судді Біляївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Шушулкова Максима Дмитровича про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження (зняття арешту) земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Шушулкова М.Д., в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Шушулкова М.Д. від 08.02.2019 року про припинення обтяження (зняття арешту) земельної ділянки площею 5,67 гектарів, розташованої на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 (кадастровий номер №:01:002:0029).

Одночасно із подачею позову до суду позивачем було подано заяву про забезпечення позовних вимог. В зазначеній заяві він просив забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради», а також будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювати будь-які реєстраційні дії, що стосуються земельної ділянки площею 5,67 гектарів, яка розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 (кадастровий номер :01:02:0029).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26.04.2019 року заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Шушулкова М.Д. про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження (зняття арешту) земельної ділянки - задоволено.

Заборонено державним реєстраторам Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради», а також будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії, що стосуються земельної ділянки площею 5,67 гектарів, яка розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 (кадастровий номер :01:002:0029).

Не погодившись з зазначеною ухвалою Державний реєстратор Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Шушулков М.Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26.04.2019 року та відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Державний реєстратор Шушулков М.Д. зазначив, що оскаржувана ухвала суду необґрунтована та така, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинами справи.

В скарзі відповідач посилається на те, що матеріалами справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення чи неможливості виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження (зняття арешту) земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що невживання вказаних заходів може в подальшому утруднити виконання рішення суду або зробити його неможливим.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується у зв`язку з наступним.

У відповідності до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Тому, не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2ст. 149 ЦПК.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз`ясненнями в п.4 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи та відповідно до інформації, що міститься в електронному реєстрі судової влади, Романюк ОСОБА_2 . раніше вже звертався із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0029), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (чотирнадцять) недійсним.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.12.2017 року по справі № 496/1998/17 в задоволені позову відмовлено. Постановою апеляційного суду Одеської області від 16.05.2018 року рішення було частково скасовано та постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову було відмовлено.

Тобто ОСОБА_1 на момент звернення із позовом про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження (зняття арешту) земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0029), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), не має жодного відношення до цієї земельної ділянки.

Наявність самого по собі позову про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження (зняття арешту) земельної ділянки в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради», а також будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії, що стосуються земельної ділянки площею 5,67 гектарів, яка розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області,

Колегія суддів вважає, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову є передчасним та необґрунтованим, оскільки суд не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не засвідчився, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, не вирішив питання зустрічного забезпечення.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не враховано збалансованість інтересів та співмірність заходу забезпечення позову. Із матеріалів справи вбачається, що вжитий захід забезпечення позову, за змістом є тотожнім заявленим позивним вимогам, а це не допускається нормою ч.10 ст.150 ЦПК України.

За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.4 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали з порушенням процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Шушулкова Максима Дмитровича - задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2019 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.10.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький