Провадження № 2/161/364/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

третьої особи - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи - ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Княгининівської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Княгининівської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги мотивують тим, що 1.12.2010 року помер їхній син, ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно.

Вважають, що строк для прийняття спадщини був пропущений ними з поважних причин: інформуванням з боку родичів про подання від їх імені відповідних заяв в обумовлений законодавством строк та тим, що ОСОБА_7 постійно з короткими проміжками перебував на стаціонарному лікуванні, стан його здоровя значно погіршився, а ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи, з моменту смерті сина постійно перебувала на лікуванні у звязку із поганим станом здоровя, тому вони не мали можливості самостійно прибути до нотаріуса та подати необхідні документи, так як це спричиняє труднощі з пересуванням та здійснення додаткових зусиль, що є несумісними за станом здоровя.

Посилаючись на вищевикладене, просять суд визначити їм додатковий строк тривалістю два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті їх сина ОСОБА_8.

Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Луцької районної державної нотаріальної контори, у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачі не навели поважних причин пропуску строку на подання заяв про прийняття спадщини.

Третя особа ОСОБА_2, представника третіх осіб в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 01.12.2010 року помер ОСОБА_8, який є сином позивачів, чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_9, ОСОБА_10, що сторонами та третіми особами не заперечується.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №27103257 від 01.06.2011р. на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини було здійснено реєстрацію спадкової справи №51231196 (№92/2011) після померлого чоловіка ОСОБА_8.

Згідно довідки №1306 від 24.05.2011р., виданої Маяківською (після перейменування - Княгининівською) сільсьокю радою, яка знаходиться у матеріалах спадкової справи №51231196 (№92/2011) заповіт від імені ОСОБА_8 у сільській раді не посвідчувався; спадкоємці ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10 прийняли спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, спадкоємцями за законом, які належним чином прийняли спадщину після померлого ОСОБА_8 є ОСОБА_2, дружина померлого, та діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Позивачі, батьки померлого, пропустили строк для прийняття спадщини, адже заяв про прийняття спадщини у визначений Законом шестимісячний строк, не подали, разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживали.

У звязку із бажанням ОСОБА_2 оформити свідоцтво про право власності на спадщину за законом літом 2018 року Луцькою районною держнотконторою позивачам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були надіслані листи №962/02-14, №963/02-14, №964/02-14 від 05.07.2018 року із повідомленням про те, що вони є такими, що не прийняли спадщину і свідоцтва про право на спадщину будуть видані іншим спадкоємцям за законом, які спадщину прийняли, та якими є ОСОБА_2, дружина померлого, та діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між учасниками справи, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Причини пропуску зазначеного строку можуть бути визнані поважними в наступних випадках: через тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

При розгляді даної справи позивачами не наведено суду будь-яких поважних причин пропуску позивачами строку прийняття спадщини (шестимісячний строк тривав із 01.12.2010р. по 01.06.2011р.), яка відкрилася ще у 2010 році після смерті їх сина.

Так, однією із причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачі зазначили наступне: «інформування з боку родичів про подання від їх імені відповідних заяв в обумовлений законодавством строк», проте таке твердження не знайшло підтвердження жодними доказами під час розгляду справи, було спростоване поясненнями третіх осіб: ОСОБА_2 та представника Луцької районної держнотконтори, які ствердили, що позивачі були обізнані із порядком та строками прийняття спадщини, у звязку із неодноразовим їм розясненням такого порядку, також вони були обізнані із тим, що дана спадкова справа була заведена, де саме вона знаходилася, що є інші спадкоємці, які прийняли спадщину, при цьому ні у шестимісячний строк, передбачений для прийняття спадщини (з 01.12.2010р. по 01.06.2011р.), ні після того, як він пройшов, позивачі не зверталися до нотаріуса ні із заявами про прийняття спадщини, ні із заявами про видачу свідоцтв про право власності на спадкове майно, при цьому ні нотаріус, ні інші спадкоємці не приховували від позивачів інформацію про заведену спадкову справу, не ставили жодних перешкод позивачам для подання ними відповідних заяв.

Щодо поважності причин пропущення позивачами строку на прийняття спадщини, таких як: «ОСОБА_7 постійно з короткими проміжками перебував на стаціонарному лікуванні, стан його здоровя значно погіршився»; «ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи, з моменту смерті сина постійно перебуває на лікуванні у звязку із поганим станом здоровя»; «позивачі не мали фактичної можливості самостійно прибути до нотаріуса та подати необхідні документи, так як це спричиняє труднощі з пересуванням та здійснення додаткових зусиль, що є несумісними за станом здоровя»; «вказані розлади здоровя та обставини стали обєктивними, непереборними істотними труднощами для Позивачів щодо здійснення дій з особистого прийняття ними спадщини в межах передбаченого законом строку», то дані наведені позивачами обставини спростовуються наступним.

Так, подаючи до суду посвідчення про інвалідність ІІ групи ОСОБА_6, позивачі також подають довідку №048786, у якій зазначено, що інвалідність встановлена на підставі загального захворювання, при цьому жодних рекомендацій щодо неможливості пересування у даних документах не зазначено.

Щодо виписок хворої ОСОБА_6, то вони фіксують стан хворої у періоди: 11.08.2004р. - 26.08.2004р. (виписка №11593), рекомендації - медикаментозне лікування; 15.03.2013р. 26.03.2013р. (виписка №4231), рекомендації дієта, медикаментозне лікування; 24.04.2015р. 06.05.2015р. (виписка №6664), рекомендації - дієта, медикаментозне лікування; 08.07.2016р. 22.07.2016р. (виписка №10697), рекомендації - дієта, медикаментозне лікування; 01.03.2018р. 15.03.2018р. (виписка №3609), рекомендації - дієта, медикаментозне лікування, при цьому зафіксовані у виписках періоди перебування на лікуванні не співпадають із часом, коли можна було прийняти спадщину (з 01.12.2010р. по 01.06.2011р.) та не підтверджують наявність жодних непереборних постійно триваючих перешкод для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, так ОСОБА_6 не перебувала увесь цей період (з 01.12.2010р. по час подання позову до суду) безперервно на стаціонарному лікуванні, не була «прикутою» до ліжка, тому немає жодних підстав для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Пенсійне посвідчення ОСОБА_7 підтверджує лише перебування його на пенсії, однак не є доказом наявності у нього тривалої хвороби, яка б обєктивно перешкодила йому подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Інших доказів, крім пенсійного посвідчення ОСОБА_7, останнім не надано, тому немає жодних підстав для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, суд звертає увагу на значний строк, який пропустили позивачі з дня відкриття спадщини (8 років), а отже безпідставне продовження їм строку для прийняття спадщини буде суперечити принципу правової визначеності, який є одним зі складових принципу верховенства права у розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Щодо заяви про застосування строку позовної давності, від 01.02.2019р., поданою третіми особами: ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та їх представниками, то така заява не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України).

Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності.

З наведених мотивів та підстав суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.ст.1223, 1261, 1270, 1272 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Княгининівської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 26.03.2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська