07.06.2019 Провадження № 4-с/331/19/2019
УХВАЛА

07 червня 2019 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Антоненко М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про зупинення звернення стягнення на транспортний засіб Volkswagen Tauran д/з НОМЕР_1 в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом міста Запоріжжя по справі №2/331/1999/14 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в рамках виконавчого провадження ВП №47070273 відкритого в Олександрівському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

ВСТАНОВИВ:

06.06.2019 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання ОСОБА_1 про зупинення звернення стягнення на транспортний засіб в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом міста Запоріжжя по справі №2/331/1999/14 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в рамках виконавчого провадження ВП №47070273 відкритого в Олександрівському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

В обґрунтування заяви зазначив, що ним, через канцелярію суду в рамках розгляду його скарги на дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Куліченко Олени Миколаївниподав подано заяву про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа.

В прохальній частині заяви скаржник просив суд зупинити стягнення на підставі виконавчого листа в цілому. Однак враховуючи, що фактично виконавчі дії в рамках виконавчого провадження вчиняються виключно щодо звернення стягнення на належний скаржнику автомобіль, вважає за необхідне уточнити вказану заяву та зупинення звернення стягнення на транспортний засіб Volkswagen Tauran д/з НОМЕР_1 .

Суть скарги полягає у оскарженні дій державного виконавця який неправомірно нарахував заборгованість із сплати аліментів.

У випадку задоволення цієї скарги буде встановлено, що у боржника за виконавчим провадженням відсутня заборгованість із сплати аліментів, й відповідно відсутні будь які підстави для звернення стягнення на майно скаржника.

Однак незважаючи на вказані обставини державний виконавець замість того, щоб зупинити вчинення виконавчих дій із стягнення суми заборгованості по аліментах яка оскаржується до вирішення спору про наявність заборгованості у судовому порядку, Вчиняє активні дії, щодо реалізації майна скаржника.

Так 24 травня 2019 року ОСОБА_1 отримав постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки належного ОСОБА_1 транспортного засобу Volkswagen Tauran д/з НОМЕР_1 . Виконання вказаної оцінки проводиться для реалізації цього транспортного засобу, й в подальшому отриманні грошові кошти отримані від продажу автомобіля будуть направлені на погашення оскаржуваної заборгованості із аліментів.

В той же час подальше проведення виконавчих дій із підготовки до реалізації та реалізація через прилюдні торги автомобіля завдасть невиправної шкоди скаржнику оскільки у випадку задоволення скарги ОСОБА_1 неможливо буде повернути вже реалізований транспортний засіб, більш того він понесе додаткові збитки внаслідок стягнення з нього виконавчих витрат на проведення виконавчих дій та організацію відкритих прилюдних торгів.

Тобто фактично у випадку задоволення скарги дійсно буде встановлено неправомірність дій державного виконавця та відсутність заборгованості яку стягує державний виконавець, однак неможливо буде повернути проданий автомобіль та нікому буде компенсувати безпідставно стягнуті витрати на організацію торгів та реалізацію авто.

На думку скаржника, як вбачається із матеріалів виконавчого провадження державний виконавець взагалі не має права виконувати вказаний виконавчий лист, оскільки рішення суду про стягнення аліментів у розмірі ј частки від всіх видів доходів змінено рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 червня 2018 року по справі №331/7853/17 на тверду суму. Це рішення суду ним було надано державному виконавцеві для врахування, однак незважаючи на це державний виконавець продовжує виконувати виконавчий лист 2014 року хоча він є таким, що не підлягає виконанню, що є ще однією із підстав для зупинення примусового стягнення.

На підставі вищевикладеного просить суд зупинити звернення стягнення на автомобіль Volkswagen Tauran д/з НОМЕР_1 належний ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом міста Запоріжжя по справі №2/331/1999/14 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ,в рамках виконавчого провадження ВП №47070273 відкритого в Олександрівському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, до закінчення розгляду по суті скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Куліченко Олени Миколаївни.

Дослідивши подану заяву та матеріали справи суд вважає, що заява про зупинення звернення стягнення на транспортний засіб підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд відзначає, що відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2552цс16 у постанові від 18 січня 2017 року, яка є обов`язковою для усіх суб`єктів правозастосування судів України.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Отже, особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Заявник в клопотанні про забезпечення позову також повинен зазначити відомості щодо наявності, найменування, місцезнаходження рухомого та нерухомого майна у відповідного учасника процесу, до якого заходи забезпечення позову будуть застосовані, а також доказів вартості такого майна.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів скаржника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішення від 29 червня 2006 р. в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

На думку суду, подальше проведення виконавчих дій із підготовки до реалізації та реалізація через прилюдні торги автомобіля може завдати значної шкоди скаржнику, оскільки неможливо буде повернути вже реалізований транспортний засіб, більш того скаржник понесе додаткові збитки внаслідок стягнення з нього виконавчих витрат на проведення виконавчих дій та організацію відкритих прилюдних торгів.

Аналізуючи матеріали справи і доводи скарги на дії державного виконавця, суд приходить до висновку про наявність підстав для зупинення звернення стягнення на транспортний засіб Volkswagen Tauran д/з НОМЕР_1 належний ОСОБА_1 до розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Кулченко О.М.

Керуючись ст. ст. 151-153, 447 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про зупинення звернення стягнення на транспортний засіб Volkswagen Tauran д/з НОМЕР_1 в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом міста Запоріжжя по справі №2/331/1999/14 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в рамках виконавчого провадження ВП №47070273 відкритого в Олександрівському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, задовольнити.

Зупинити звернення стягнення на автомобіль Volkswagen Tauran НОМЕР_1 належний ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом міста Запоріжжя по справі №2/331/1999/14 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ,в рамках виконавчого провадження ВП №47070273 відкритого в Олександрівському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, до закінчення розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Куліченко Олени Миколаївни.

Ухвала набирає законної сили з моменту винесення та підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали складено 07 червня 2019 року.

Копію ухвали суду направити учасникам справи в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду Запорізької області в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки з дня її винесення.

Дата видачі ухвали 07 червня 2019 року.

Суддя: М.В. Антоненко