КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Справа №759/5338/18 Головуючий у І інстанції П`ятничук І.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 пред`явив в суді названий позов посилаючись на те, що він перебував з 24 грудня 2011 р. по 06 січня 2017р. перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Шлюбний договір між подружжям не укладався. В період шлюбу ними за спільні кошти було придбано нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , при цьому титульним власником дано квартири стала відповідач. Після розірвання шлюбу в добровільному порядку вирішити питання щодо поділу майна змоги не мають, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом та посилаючись на ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України просив визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , а також визнати за відповідачем право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції зроблений невірний висновок про те, що грошові зобов`язання за договором на придбання квартири ОСОБА_2 були зроблені за рахунок коштів, які нею отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 , яка їй належала на праві приватної власності. Не заперечуючи факту продажу квартири, Меньщиков наголошує на тому, що доказів, що ці кошти були вкладені в купівлю спірної квартири, відповідач суду не надала.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дав оцінки його доводам про те, що квартира АДРЕСА_2 придбавалась ОСОБА_2 в 2007 р. в кредит. Сума отриманого кредиту складала 35000 доларів США, однак з моменту укладення шлюбу і до часу дострокового повного погашення кредиту було сплачено 45870 доларів США. При цьому відповідач не працювала і не мала власних доходів для погашення цього кредиту. Кредит погашався з доходів отриманих позивачем. Позивач надав докази, а саме банківські виписки та платіжні доручення за 2011-2012 роки які доводять наявність у позивача коштів. Таким чином ОСОБА_1 вважав, що презумпція спільності набутого майна відповідачем не була спростована шляхом доведення, що спірну квартиру відповідач придбала за власні кошти.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 . У відзиві зазначено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Зокрема зазначає, що доводи апелянта про те, що він в період шлюбу мав кошти для дострокового погашення кредиту, не підтверджує того факту, що ці кошти були витрачені ним для погашення кредиту, отриманого ОСОБА_2 для придбання квартири. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Берюх О.В. в судове засідання з`явився, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представниця ОСОБА_2 адвокат Горбаль Н.В. в судове засідання з`явилась та просила суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, доходить висновку що апеляцій на скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.11.2007 року відповідач ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу купила квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Загальна вартість квартири склала 429 250 грн., що є еквівалентом 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США 00 центів по курсу НБУ на день підписання договору ( а.с. 52).

Також суд встановив, що кошти на придбання вказаної вище квартири за договором від 22.11.2007 року у розмірі 50000 доларів США були надані їй її матір`ю - ОСОБА_3 , а також у розмірі 35000 доларів США були отримані у кредит за кредитним договором від 22.11.2007 р. № ML-003/278/2007. Зазначений кредит був погашений Відповідачем достроково 07.06.2013 р .

В подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.07.2013 р. відповідач продала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за 559 510 грн.

01.08.2013 р. відповідач уклала договір про створення резерву активів (нерухомості) для обміну на облігації № НБ-1180 від 01.08.2013 р. та у подальшому 15.05.2014 р. уклав договір міни № НБ-1180/1 від 15.05.2014 р. майнових прав в обмін на цінні папери. Довідкою від 29.05.2014 р. підтверджується, що ОСОБА_2 придбала на вторинному ринку Лот облігацій в розмірі 596 200 (п`ятсот дев`яносто шість тисяч двісті) шт. В обмін зазначеного Лоту облігацій ОСОБА_2 передані майнові права на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 420 420 грн. Оплата була проведена в повному обсязі, претензії до інвестора відсутні. Зазначене також підтверджується довідкою від 29.05.2014 р., виданої ПрРАТ «Національна будівельна компанія». ( а.с. 55)

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.06.2014 р. однокімнатна квартира загальною площею 54,,6 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 ( а.с. 7,8).

Згідно до звіту про оцінку майна № 003-24112017 ТОВ «Міжрегіональна агенція незалежної оцінки» квартиру за адресою : АДРЕСА_1 оцінено в 1880200 грн. 14 коп. ( а.с. 9-20).

Тобто суд першої інстанції встановив, що відповідач за спірну квартиру заплатила кошти, які є її особистою приватною власністю оскільки отримані нею від продажу іншої квартири, яка була набута нею до шлюбу з позивачем.

При цьому суд не прийняв до уваги надані позивачем докази наявності у нього необхідних коштів для купівлі спірної квартири, оскільки позивач подав лише їх копії і не виконав вимогу суду про надання оригіналів, а також не дослідив копії особового рахунку відповідача, яким доводився розмір сплачених в період шлюбу коштів за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді даної цивільної справи не був встановлений факт, що джерелом набуття спірної квартири були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Визначаючи такий предмет доказування в даній справі, суд першої інстанції послався на правові позиції і висновки які були висловлені Верховним Судом України в постановах по справах: № 6-612цс15 від 01 липня 2015р., № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015р., № 6-241цс15 від 16 грудня 2015р., №6-801цс16 від 07 вересня 2016р. №6-846цс16 від 12 жовтня 2016р., № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016р., № 6-399цс17 від 05 квітня 2017р. відповідно до яких належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Судова колегія не може погодитись із такими висновками суду, оскільки вони зроблені при неповному дослідженні наданих сторонами доказів і з порушенням норм матеріального і неправильного застосування норм процесуального права.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 16 січня 2019 р. у справі №725/2488/16-ц, від 31 січня 2019 р. у справі №686/23104/17.

Таким чином, на час ухвалення оспорюваного рішення діяли як норми Сімейного кодексу України щодо презумпції спільності майна , так і наведені вище правові позиції Верховного Суду. Однак суд першої інстанції при ухваленні рішення послався на правові позиції Верховного Суду України, від яких відійшов Верховний Суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що пітверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи із наведених норм права до предмета доказування за позовом про поділ спільного майна подружжя входить період шлюбу сторін та час набуття майна і саме докази на доведення цих обставин мав надавати позивач. Він подав свідоцтво про реєстрацію шлюбу, а також докази набуття спірної квартири в період шлюбу. Цих доказів було достатньо для доведення його позовних вимог.

Оскільки саме на відповідача, у випадку оспорювання нею презумпції спільності майна, покладається обов`язок надання доказів, які доводять, що майно набуте за її особисті кошти, отже не є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач мала надати докази, які спростовують презумпцію спільності майна.

Стверджуючи, що спірну квартиру відповідач придбала за особисті кошти, відповідач надала суду договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 укладений 22.11.2007 року, між продавцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вартість квартири 429 250 грн. (а.с.53-54)

Також відповідач надала довідку від 29 травня 2014 року, видану ПрАТ «Національна будівельна компанія» якою підтверджується, що згідно з умовами Договору про створення резерву активів (нерухомості) для обміну на облігації № НБ-1180 від 01 серпня 2013 року та Договору міни № НБ-1180/1 від 15 травня 2014 року, Акту приймання-передачі майнових прав в обмін на цінні папери від 29 травня 2014 року ОСОБА_2 придбала на вторинному ринку Лот облігацій в розмірі 596 200 шт. В обмін зазначеного Лоту облігацій ОСОБА_2 передані майнові права на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 420420 грн. Оплата проведена в повному обсязі, претензій до інвестора не має (а.с.55,)

Крім того, довідкою ОТП Банк від 10 вересня 2018 року підтверджується що ОСОБА_2 достроково сплатила заборгованість по кредитному договору № МL-003/278/2007 від 22 листопада 2007 року у повному обсязі. Кредит погашений 07.06.2013 року (а.с.56)

Також відповідач надала виписку з особового рахунку, яким підтверджуються платежі за кредитом (а.с.57-92)

Таким чином на підставі цих доказів суд мав встановити, що кошти, які сплатила ОСОБА_2 за придбання спірної квартири у розмірі 420420 грн. сплачені нею із особистих коштів, отже вона є її особистою приватною власністю.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив, що наданих відповідачем доказів достатньо для того, щоб довести її заперечення проти позову.

Судова колегія погоджується із тим, що матеріалами справи доводяться обставини придбання квартир, а саме дати укладення правочинів щодо їх набуття і вартість таких квартир.

Разом із тим, суд першої інстанції не прийняв до уваги заперечення позивача проти того, що квартира АДРЕСА_2 була особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки саме в період шлюбу була сплачена вагома частка кредиту у розмірі 45000 доларів США і надав докази наявності у нього таких коштів. Так, лише протягом 2012-2013 років позивач отримав повернення фінансової допомоги від ТОВ Тривіта» на загальну суму 9471001 грн., що підтверджується копіями банківських виписок та платіжних доручень (а.с.103-122).

Так, суд першої інстанції задовольнив клопотання ОСОБА_2 і зажадав від позивача оригіналів наданих ним банківських документів, якими останній доводив свої заперечення.

Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як вбачається із матеріалів справи, у клопотанні представника відповідача адвоката Горбаль Н.В. не було вказано, чому нею ставляться під сумнів надані позивачем копії платіжних документів. Суд першої інстанції при вирішенні клопотання цих обставин не з`ясував, також не зазначив у рішенні в чому полягали сумніви у відповідності поданих копій оригіналу. Надані позивачем докази, які містяться в матеріалах справи є такими, що візуально добре сприймаються, не мають видимих пошкоджень чи підроблень, містять всі необхідні реквізити. Таким чином, на думку колегії суддів, суд підійшов формально до вирішення клопотання, без достатніх підстав його задовольнив і після невиконання його ОСОБА_1 безпідставно не прийняв до уваги надані ним докази.

Також суд у своєму рішенні наголосив на тому, що позивач не надав суду договір, за яким йому на рахунок перераховувались кошти. Разом із тим, підстави перерахування коштів на рахунок відповідача від товариства, засновником і керівником якого він є, не мали значення для вирішення даної справи. Позивач, спростовуючи доводи відповідача про самостійну купівлі нею квартири за особисті кошти, надав докази, що кошти сплачувались із сімейного бюджету і надав докази внесення ним коштів до сімейного бюджету достатніх для погашення кредиту (а.с.103-122).

Разом із тим, відповідач суду не надала доказів наявності у неї доходу, або її особистих коштів для погашення кредиту, і не спростувала доводів позивача про те, що протягом спільного проживання відповідач не працювала і не мала самостійного доходу для погашення кредиту.

Таким чином, наданими позивачем доказами доводиться наявність у позивача в період спільного проживання доходу, участь позивача в погашенні кредиту за квартиру, що спростовує доводи відповідача про те, що квартира АДРЕСА_2 знаходилась в її особистій приватній власності.

Крім того, матеріали справи не містять також достатніх доказів того, що на придбання спірної квартири були витрачені лише кошти від продажу квартири АДРЕСА_2 . Такими достатніми доказами могли бути банківські транзакції перерахування вказаних коштів як на рахунок ОСОБА_2 від покупця квартири АДРЕСА_5 , так і з рахунку ОСОБА_2 на рахунок ПрАТ «Національна будівельна компанія». Сам по собі невеликий проміжок часу між укладенням відповідних договорів, не є беззаперечним доказом того, що кошти від продажу однієї квартири були у повному обсязі спрямовані на покупку іншої квартири, а може бути прийнятий судом до уваги лише в сукупності з іншими доказами, або при визнання такого факту позивачем. Однак таких доказів, матеріали справи не містять, а позивач цієї обставини не визнає.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що обставини справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, не були доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом було вірно сплачено судовий збір у розмірі 8810 грн., таким чином при зверненні до суду з апеляційною скаргою було слід було сплатити 13215 грн. (150 % ставки, що підлягала сплаті при зверненні до суду з позовом). Таким чином, з відповідача у справі слід стягнути 22025 грн. = (8810+13215) судового збору на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири, АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 22025 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: