Ухвала

1 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 520/10383/17

провадження № 61-2030ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду

м. Одеси від 26 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 4 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на неповнолітнюдитину,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на неповнолітнього сина

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 13 910 грн щомісячно до його повноліття.

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 26 квітня 2018 року позов задовольнив. Збільшив розмір аліментів, визначених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року у справі № 520/15622/15-ц. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі 13 910 грн щомісячно до його повноліття.

Апеляційний суд Одеської області постановою від 4 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення суду першої

інстанції - без змін.

У січні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 4 грудня

2018 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України«Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом

на 1 січня 2019 року становить 1 921 гривня.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач визначається сумою, на

яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за

один рік.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Право на касаційне оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що предметом цього позову є не стягнення аліментів, а їх збільшення, що виключає можливість розгляду

цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження, а, відповідно, й можливість віднесення справи до категорії малозначних. Заявник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки за результатами її розгляду Верховним Судом буде висловлено правову позицію стосовно того: чи має бути збільшення розміру аліментів з підстави покращення матеріального стану платника аліментів співмірним із збільшенням розміру його доходу; чи може суд відступити від загальних засад щодо рівності обов'язків батьків

із забезпечення дитини за умови, що інший із батьків є працездатним; чи

має суд, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, керуватися розрахунками щодо їх розміру, який складається отримувачем аліментів;

чи відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів про розмір отриманого платником аліментів доходу відомості про задекларований розмір заробітної плати, надані посередником у працевлаштуванні. ОСОБА_1 також вказує на те, що враховуючи наявність рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 6 грудня 2018 року, ухваленого у справі № 523/9481/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми індексації розміру аліментів у твердій грошовій сумі та додаткових витрат на утримання дитини, апеляційний суд приймаючи постанову у даній справі створив ситуацію, за якої

із заявника двічі стягнено грошові кошти, що мають покривати одні й ті самі витрати ОСОБА_2

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку,

що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких

судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність судової практики у такій категорії

справ, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження. Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, а саме з підстав неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, а також неправильного встановлення обставин справи, не є підставою для висновку про те, що касаційна скарга стосується

питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.Обґрунтування касаційної скарги тим, що враховуючи наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 6 грудня 2018 року, ухваленого у справі № 523/9481/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми індексації розміру аліментів у твердій грошовій сумі та додаткових витрат на утримання дитини, апеляційний суд приймаючи постанову у даній справі створив ситуацію, за

якої із заявника двічі стягнено грошові кошти, що мають покривати одні

й ті самі витрати ОСОБА_2 спростовуються змістом вказаного рішення. Постанова апеляційного суду Одеської області, якою залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року у цій справі, прийнята 4 грудня 2018 року - до ухвалення Приморським районним судом

м. Одеси рішення у справі № 523/9481/18 -6 грудня 2018 року.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради

Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до

суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть

бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, і випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, ним не доведені, а судом не встановлені,

відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Зазначення у постанові апеляційного суду Одеської області від 4 грудня

2018 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для розгляду цієї справи судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області

від 4 грудня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко