Номер провадження: 22-ц/813/2197/19
Номер справи місцевого суду: 523/9870/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Сєвєрової Є.С., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: позивачки ОСОБА_1 і її представника

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року (одноособово суддя Бойчук А.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зобов`язання не вчиняти певні дії та відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної (немайнової) шкоди,-
ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)
17.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про зобов`язання відповідачів припинити дії, які порушують її конституційні права, а саме: дії, пов`язані із незаконним збиранням особистої інформації стосовно ОСОБА_1 та членів її родини (чоловіка, сина, доньки); дії, пов`язані із втручанням в особисте життя позивача і членів її родини (чоловіка, сина, доньки), розповсюдженням особистої інформації; дії, пов`язані із ображанням, приниженням особистості позивача, погрозами її життю; дії, пов`язані із незаконним користуванням власністю позивача, приміщенням кухні площею 6,3 м2; стягнення на відшкодування моральної шкоди 450 000 гривень.
Позов обґрунтовано наступним.
У 2011 році відповідачка ОСОБА_2 вселилась у комунальну квартиру АДРЕСА_1 до свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер у 2014 році. Відповідач ОСОБА_3 є представником ОСОБА_2 у всіх державних органах. З часу вселення ОСОБА_2 в квартиру, остання постійно ображала позивачку, пригнічувала її гідність, як людини, яка пережила концтабір і як людини похилого віку. Відповідач ОСОБА_3 у судових засіданнях також постійно принижувала її гідність, формулювала свої висловлювання у неповажній до неї формі, не поважаючи її як учасника процесу та людину похилого віку.
На підставі договору довічного утримання вона отримала у власність кухню площею 6,3 м2, яка належала на праві власності ОСОБА_5 . З листопада 2007 року вона не може користувались приміщенням кухні через протиправні дії відповідачки ОСОБА_2 .
У зв`язку із підробками у документах по приватизації в 1995-1996 роках покійним ОСОБА_6 і службовими особами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 28.12.2012 року відкрито кримінальне провадження № 0001454, через що ОСОБА_2 погрожує життю позивачки, користується її власністю.
Всупереч ст. 32 Конституції України про заборону втручення в особисте і сімейне життя, збирання, використання та поширення конфідиційної інформації про особу без її згоди, відповідачі протягом осені 2017 року почали втручання в особисте життя позивачки.
У жовтні 2017 року Обласний військовий комісаріат повідомив позивачці, що хтось із відповідачів незаконно отримав доступ до матеріалів, на підставі яких вона отримує пенсію на території України. Крім того, з Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області хтось з відповідачів незаконно отримав відомості про підстави отримання позивачкою паспорта громадянина України.
У листопаді 2017 року на запит відповідачки адвоката ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_2 отримала відомості з архіву Департаменту внутрішнії справ Південно-Казахстанської області у м. Шимкент (раніше м. Чимкент) про родину позивачки (покійних чоловіка, сина і відсутність доньки), тобто, що ОСОБА_9 не є донькою позивачки та про паспортні дані позивачки.
Між позивачкою і відповідачами відсутній спір або справи, які б надавали право відповідачам збирати стосовно позивачки особисті дані.
ОСОБА_2 розповсюджує відомості стосовно позивачки серед мешканців будинку, надає відомості до Портофранківського ВП Приморського ВП м. Одеси для приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0001454, що спричиняє позивачці моральні страждання.
Посилаючись на те, що відповідачі безпідставно втручаються в її особисте життя і життя її родини, внаслідок 11 років судових тяжб через приміщення кухні, численні скарги, заяви, візити до органів поліції, прокуратури з метою захисту її прав вона набула захворюваня й пошкодила здоров`я, що спричинило моральну шкоду, позивачка просила позов задовольнити.
02.10.2018 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме: зобов`язання ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію, яку вона поширювала про ОСОБА_2 та її покійного чоловіка ОСОБА_4 й припинити поширювати недостовірну інформацію про неї та її покійного чоловіка; стягнення з ОСОБА_1 на її користь моральної (немайнової) шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації, яка шкодить її честі та гідності у розмірі 70 000,00 гривень.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 розповсюджує недостовірну інформацію про ОСОБА_2 та її нині покійного чоловіка ОСОБА_4 під час розгляду цивільних справ і в ході кримінальних проваджень шляхом подання кількох позовних заяв до суду. При цьому, в апеляційній скарзі, в поясненнях на позовну заяву і в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленними обставинами ОСОБА_1 стверджувала, що її чоловік ОСОБА_4 нечеб-то вчиняв незаконні дії з перепланування квартири, збирав брехню, підробив документи, є загарбником і мародером, порівнювала його з окупантом, що плямує його чесне ім`я. У подальшому ОСОБА_1 звернулась із завідомо неправдивою заявою до слідчих органів про те, що її чоловік начеб-то підробив приватизаційні документи і вкрав у неї кухню.
ОСОБА_1 безпідставно стверджує, що вона зверталась до Облвоєнкомату і Приморського РВ ГУ ДМС України і ніби-то отримала відомості стосовно неї, однак ці твердження не відповідають дійсності, оскільки вона не зверталась до цих органів і жодних доказів на підтвердження зазначених обставин не надано.
Посилаючись на те, що висловлювання ОСОБА_1 стосовно неї і її покійного чоловіка не є оціночними судженнями, недостовірна інформація не була підставою позову, доказами у справі і предметом апеляційного перегляду, неправомірні дії відповідачки тривають більше 10 років, що завдало їй значних моральних страждань, позивачка ОСОБА_2 просила позов задовольнити.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2018 року відповідача за первісним позовом ОСОБА_10 було замінено на належного відповідача ОСОБА_3 . (т.1 а.с. 73, 145-146)
25.10.2018 року ОСОБА_10 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме: стягнення з ОСОБА_1 на її користь моральної (немайнової) шкоди внаслідок поширення ОСОБА_1 недостовірної інформації, яка шкодить її честі, гідності та діловій репутації у розмірі 70 000 гривень; зобов`язання ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію та припинити поширювати недостовірну інформацію про ОСОБА_10 .
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 завдає шкоду її честі, гідності та діловій репутації, а також завдала їй моральної (немайнової) шкоди, оскільки зверталася до суду із позовними заявами, в яких розповсюджувала про неї недостовірну інформацію, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію.
Так, вона ОСОБА_10 є адвокатом і головою АО «Юріс Феррум», а клієнтами ОА «Юріс Феррум», зокрем є ОСОБА_2 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з якими укладені відповідні договори про надання правової допомоги. При цьому, в усіх справах (цивільних та кримінальних) протилежною стороною є відповідачка ОСОБА_1
ОСОБА_1 стверджує у позові, що восени 2017 року вона нібито незаконно отримала особисті відмості з архіву Департаменту внутрішнії справ Південно-Казахстанської області у м. Шимкент про її родину та її паспортні дані, однак жодних доказів на підтвердження зазначених обставин не надано.
Крім того, ОСОБА_1 звернулася із дисциплінарною скаргою до КДКА Одеської області, стверджуючи про її нібито незаконні дії, проте ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті дисциплінарного провадження. У скарзі ОСОБА_1 також звинуватила її у безконтрольних діях, що нічим не обґрунтовано, є недостовірним і шкодить діловій репутації, як адвоката.
Посилаючись на те, що всі висловлювання ОСОБА_1 стосовно неї не є оціночними судженнями, вони містять фактичні дані, є голослівними і недостовірними, внаслідок поширнення такої інформації вона зазнала моральних страждань, позивачка ОСОБА_10 просила позов задовольнити.

У судовому засіданні 16.11.2018 року ОСОБА_1 та її представник свій позов підтримали і заперечували проти зустрічних позовів, представник ОСОБА_2 і ОСОБА_10 заперечували проти задоволення первісного позову й підтримали зустрічні позови.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 і у задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_10 відмовлено.
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 16.11.2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалите у цій частині нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 , в іншій частині щодо відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , та зустрічного позову ОСОБА_10 рішення залишити без змін, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду про відмову їй у позові, порушення судом норм матеріального та процесуального права і на обґрунтованість відмови у позові ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 16.11.2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 у повному обсязі, а в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 залишити без змін, зазначаючи, що рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 є незаконним, необґрунтованним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить рішення суду від 16.11.2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_10 у повному обсязі, а в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови їй у позові є незаконним, необґрунтованним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним та обгрунтованним
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)
Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:
Суд неповно з`ясував обставини справи, зокрема на данний момент існує ряд кримінальних проваджень, зокрема № 0001454, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 і відповідачі не є учасниками зазначених кримінальних проваджень, а тому не мають ніякого права втручатися у проведення будь-яких слідчо-розшукових дій, отримувати інформацію стосовно стану даних проваджень та використовувати отриману незаконним шляхом інформацію проти позивача. Суд не надав належної оцінка діям відповідачів щодо їх незаконної участі та втручання у досудове слідство за вказаними кримінальними провадженнями.
Посилання суду на об`єднане кримінальне провадження № 0008317 від 17.05.2015 року безпідставні, оскільки згідно відповіді СВ Приморського ВП м. Одеси ГУНП в Одеській області, позивач ОСОБА_1 не має ніякого процесуального статусу у зазначеному кримінальному провадженні, а тому посилання суду на те, що відповідач ОСОБА_10 здійснювала захист інтересів своїх клієнтів та саме з цією метою надавала адвокатські запити, не відповідають дійсності і суперечать обставинам справи.
Суд не прийняв до уваги та не надав належної правової оцінки тому факту, що позивач не тільки подала скаргу на адвоката Гніздовську Г.М. до КДКА Одеської області а і оскаржила рішення про відмову до Вищої КДКА України.
Висновки суду не відповідають обставинам справи про те, що у жовтні 2017 року відповідач отримав доступ до матеріалів в Облвоєнкоматі, Приморському ВП і відповідно отримав інформацію стосовно її персональних даних. Відповідач не припиняє своїх незаконних дій стосовно неї і продовжує втручатися в її особисте життя, спричиняючи моральну шкоду.
Суд не надав позивачу часу для надання особистих пояснень по обставинам справи, не вислухав особисті пояснення сторін по суті данного спору, не з`ясував обставини справи, а лише обмежився наданими письмовими доказами, при цьому жоден доказ, наданий позивачем, не був прийнятий судом, як достовірний, достатній, належний та допустимий доказ.
Апеляційна скарга ОСОБА_2 зазначає:
Суд неправильно застосував норми матеріального права.
Інформація, яку ОСОБА_1 поширювала про ОСОБА_2 та її покійного чоловіка ОСОБА_4 не є оціночними судженнями, оскільки містить конкретні фактичні дані, які не відповідають дійсності. Суд першої інстанції, вважаючи висловлювання ОСОБА_1 оціночним судженням, застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме положення ст. 30 Закону України «Про інформацію».
Інформація, яку поширила ОСОБА_1 , не є підставою пред`явлених позовів або ж інформацією, викладеною в заявах, з якими ОСОБА_1 звертається до компетентних органів. Суд першої інстанції неправильно послався на рішеня Конституційного Суду України № 8/РП/2003 від 10.04.2003 року, вказане рішення не підлягає застосуванню у данній справі, оскільки стосується поширення відомостей посадових або службових осіб, до яких ОСОБА_2 не відноситься. ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 умисно поширює недостовірну інформацію про ОСОБА_2 , а не реалізує своє конституційне право на звернення.
Спосіб захисту, запропонований судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні підлягає застосуванню у тому випадку, коли про певну особу поширено оціночні судження. ОСОБА_1 поширила про ОСОБА_2 не оціночні судження, а неправдиві фактичні дані, тому застосуванню підлягає саме той спосіб судового захисту, який обрала ОСОБА_2 , а саме звернення до суду із позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , суд мав стягнути судові витрати, які понесла ОСОБА_2 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , проте не зробив цього. ОСОБА_1 зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору та інших судових витрат, як учасник бойових дій ВВВ, однак спір не відноситься до категорії справ, пов`язаних із порушенням прав учасників бойових дій, а тому ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору. ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору і як в`язень концентраційного табору.
Суд був зобов`язаний залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 , а випадку несплати нею судового збору повернути її ОСОБА_1 , проте суд не зробив цього та незаконно відкрив провадження у справі і розглянув справу.
Апеляційна скарга ОСОБА_10 зазначає:
Інформація, яку поширила ОСОБА_1 не є підставою позовів чи реалізацією конституційного права на звернення. Суд першої інстанції неправильно послався на рішеня Конституційного Суду України №8/РП/2003 від 10.04.2003 року, вказане рішення не підлягає застосуванню у данній справі, оскільки стосується поширення відомостей посадових або службових осіб, до яких ОСОБА_10 не відноситься.
Недостовірна інформація про ОСОБА_10 не мала відношення до предмету позову, ОСОБА_1 навмисно та цілеспрямовано поширює недостовірну інформацію про ОСОБА_10 , щоб нашкодити її діловій репутації, як адвоката, а не реалізує своє конституційне право на звернення.
Інформація, яку поширила ОСОБА_1 , її висловлювання, не є оціночним судженням, оскільки містять недостовірні фактичні дані, не є критокою чи оцінкою дій та не містять гіпербол, алегорій, сатири, тощо. Суд, вважаючи висловлювання ОСОБА_1 оціночним судженням, застосував закон, який не підлягав застосуванню - ст. 30 Закону України «Про інформацію».
Спосіб захисту, запропонований судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, підлягає застосуванню, у тому випадку, коли про певну особу поширено оціночні судження. Виходячи з наведених мотивів, ОСОБА_1 поширила про ОСОБА_10 не оціночні судження, а неправдиві фактичні дані, тому застосуванню підялагає саме той спосіб судового захисту, який обрала ОСОБА_10 , а саме звернення до суду із позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
ОСОБА_13 незаконно втручається в її незалежну професійну діяльність, як адвоката, чим порушує вимоги Конституції, чинних міжнародних та національних нормативно-правових актів.
Оскільки суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , суд мав стягнути судові витрати, які понесла ОСОБА_10 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 , проте не зробив цього. ОСОБА_1 зазначила, що звільнена від сплати судового збору та інших судових витрат, як учасник бойових дій ВВВ, однак данний спір не відноситься до категорії справ, пов`язаних із порушенням прав учасників бойових дій, а відтак ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору, крім того, вона не звільнена вона від сплати судового збору як в`язень концентраційного табору.
Суд був зобов`язаний залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 , а випадку несплати нею судового збору повернути її ОСОБА_1 , однак цього не зробив.
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішеня суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 - без змін, зазначаючи: рішення суду від 16.11.2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим, за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 мала сплатити судовий збір у розмірі 10 978, 20 гривень, крім того, ОСОБА_1 не сплатила судовий збір за подання позову. Суд не залишив її позовну заяву без руху, незаконно відкрив провадження по справі і розглянув позовну заяву ОСОБА_1 .
З апеляційної скарги не зрозуміло, які саме факти не було з`ясовано чи було неправильно з`ясовано судом першої інстанції. Дійсно, питання про втручання відповідачів за первісним позовом у досудове слідство не розглядалося судом, ОСОБА_1 не посилалася на факт втручання у досудове слідство у позовній заяві та при розгляді справи. Посилання ОСОБА_1 на оскарження рішення КДКА Одеської області до Вищої КДКА України не підтверджені належними доказами.
Твердження про те, що суд не надав ОСОБА_1 можливості надати особисті пояснення та підтвердити свою позицію відповідним доказом не заслуговують на увагу, оскільки із позовною заявою ОСОБА_1 звернулась ще 17.07.2018 року, а рішення суду у справі ухвалено 16.11.2018 року, тому у ОСОБА_1 було достатньо часу для того щоб надати суду необхідні пояснення та докази.
Твердження ОСОБА_1 про незаконний збір інформації щодо неї не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_10 не звертались до органів з приводу збирання інформації про ОСОБА_1
ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_10 зазначає, що згодна з доводами апеляційної скарги ОСОБА_10 , вважає її обгрунтованою і такою що підлягає задоволенню.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 без змін, зазначаючи, що рішення суду від 16.11.2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.
За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 мала сплатити судовий збір у розмірі 10 978, 20 гривень, крім того, ОСОБА_1 не сплатила судовий збір за подачу позову. Суд не залишив позовну заяву без руху, незаконно відкрив провадження по справі і розглянув позовну заяву ОСОБА_1 .
Питання про втручання відповідачів за первісним позовом у досудове слідство не розглядалося судом, ОСОБА_1 не посилалася на факт втручання у досудове слідство у позовній заяві та при розгляді справи. ОСОБА_10 заперечує факт втручання у досудове слідство і вважає, що саме ОСОБА_1 здійснює незаконне втручання в хід кримінального провадження, оскільки в рамках цивільної справи намагається позбавити учасника кримінального провадження збирати докази, зокрема, направляти адвокатські запити.
Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив факт подання дисциплінарної скарги ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_10 , як адвоката та надав йому належну оцінку. Посилання ОСОБА_1 на оскарження рішення КДКА Одеської області до Вищої КДКА України належним чином не підтверджені.
Твердження про те, що суд не надав ОСОБА_1 можливості надати особисті пояснення та підтвердити свою позицію відповідним доказом безпідставні, оскільки спір у суді розглядався з 17.07.2018 року по 16.11.2018 року і у ОСОБА_1 було достатньо часу для надання пояснень або доказів по справі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення, а рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 без змін, зазначаючи про те, що рішення суду від 16.11.2018 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим.
Звернення до суду з відповідним позовом до ОСОБА_10 та відповідною скаргою до КДКА Одеської області ґрунтувіалось на об`єктивних фактичних даних, отриманих від слідчого СВ Портофранківського ВП м. Одеси про те, що ОСОБА_10 збирає особисту інформацію про ОСОБА_1 і членів її родини.
Кримінальне провадження № 0001454 триває і тому робити висновок про законність судових рішень по справі №2-4319/11 є передчасним. Також триває кримінальне провадження № 0002103 за фактом проведення комісійної судово-медичної експертизи по цивільній справі №522/24078/14 ц. З грудня 2014 року і до цього часу у Приморському районному суді м. Одеси розглядається цивільна справа №522/24078/14 ц за позовом спадкоємця ОСОБА_12 , яка не надала доказів того, що вона є спадкоємцем ОСОБА_14 .
Фактичні дані, які покладені у предмет позову та в обґрунтування рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 не містять юридичного складу правопорушення, на якому наполягає адвокат Гніздовська Г.М.
Судом не надана належна оцінка діям відповідачів щодо їх незаконної участі та втручанні у досудове слідство за зазначеними кримінальними справами.
Усі письмові докази були надані позивачем до суду, КДКА Одеської області, Вищої КДКА лише у межах розгляду цивільної справи, при цьому інформація, яка міститься у документах не була розповсюджена позивачем й не поширена серед третіх осіб.
Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник БД ВВВ.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є мешканцями квартири загального користування АДРЕСА_1 . Між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 2011 року тривають спори у суді з приводу користування приміщеннями загального користування квартири АДРЕСА_1 , крім того, конфлікт між сторонами неодноразово був предметом розгляду органів поліції (а.с.13-17 т.1).
ОСОБА_10 є адвокатом і головою АО «Юріс Феррум». Клієнтами ОА «Юріс Феррум», зокрема є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.83,84,91-97,112,234-237 т.1
28.12.2012 року, за заявою ОСОБА_1 , порушено кримінальне провадження № 0001454 за ст. 190 ч.2 КК України (а.с.28,108 т.1).
17.09.2015 року, за заявою ОСОБА_11 , порушено кримінальне провадження № 0008317 за ст. 358 ч.4 КК України (а.с.109 т.1).
27.07.2017 року, за заявою ОСОБА_1 , порушено кримінальне провадження № 0002103 за ст. 358 ч.1 КК України (а.с.111 т.1).
ОСОБА_10 , як адвокат, з підстав того, що порушено кримінальне провадження за заявою ОСОБА_15 № 0008317, 03.11.2017 року і 08.02.2018 року звернулась із запитом до Міністерства юстиції Республіки Казахстан, Департамента юстиції ЮКО, Управління юстиції м. Шимкента і у листопаді 2017 року отримала від Департамента внутрішніх справ Південно-Казахстанської області інформації стосовно позивачки ОСОБА_1 та її родини (а.с.24-27,74,75,119-123 т.1).
У березні 2018 року ОСОБА_2 , в межах кримінальних проваджень №№0001454, 0008317, 0002076, зверталась до слідчого із клопотаннями про проведеня слідчих (розшукових дій) стосовно ОСОБА_1 і членів її родини (а.с.124-126,211 т.1).
Рішенням КДКА Одеської області від 28.08.2018 року відмовлено у порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_10 за скаргою ОСОБА_1 за відсутністю в діях адвоката ознак дисциплінарного проступку (а.с.127,128,209,210,212-220 т.1, а.с.1-7 т.2).
25.10.2018 року представник ОСОБА_2 подала заяву про застосування строку позовної давності (а.с.192 т.1).
Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.
Між сторонами виникли правовідносини з приводу порушення особистих немайнових прав і відшкодування моральної шкоди, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про інформацію», Законом України «Про адвокататуру і адвокатську діяльність».
(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)
Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у позові виходив з того, що вона не довела своїх позовних вимог (а.с.70-77,74 т.2).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині з таких підстав.
Фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою (ст.301 ЦК України).
Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело (ст. 302 ЦК України).
Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження ( ст. ст. 7 ч. ч. 1, 2, 11 ч. ч. 1, 2 Закону України «Про інформацію»).
Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою (ст. 20 ч. 1 п.п.1,7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом (ст. 24 ч.ч.1,2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Чинне законодавство визначає, зокрема, що збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_10 , як адвокат, виконуючи свої професійні обов`язки в рамках кримінальної справи, дійсно, шляхом направлення відповідних запитів до державних установ іноземної держави, збирала інформацію про особисте життя позивачки ОСОБА_1 .
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що адвокат має право на збирання інформації, а питання надання адвокату відповідної інформації з обмеженим доступом має вирішувати орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит.
Адвокатські запити адвоката Гніздовської Г.М. за № 208 від 03.11.2017 року і за №230 від 08.02.2018 року складені відповідно до вимог ст. 24 ч.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У даному випадку відповідь на адвокатські запити надали уповноважені органі іноземної держави, які й вирішували питання можливості або неможливості надання інформації з обмеженим доступом.
Позивачка ОСОБА_16 не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_10 використала або поширила інформацію про її особисте життя, яку вона отримала на запити від 03.11.2017 року та від 08.02.2018 року.
Стосовно вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині збирання, зберігання та поширення інформації з обмеженим доступом слід зазначити, що ОСОБА_2 , у березні 2018 року, в межах кримінальних проваджень №№0001454, 0008317, 0002076 лише зверталась до слідчого із клопотаннями про проведеня слідчих (розшукових дій) стосовно ОСОБА_1 та членів її родини.
Докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 збирала, зберігала, використовувала або поширювала інформацію про особисте життя ОСОБА_16 , матеріали справи не містять.
Також є правильним висновок суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 у позові про відшкодування моральної шкоди з підстав його недоведеності.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові ОСОБА_1 .
Відмовляючи ОСОБА_2 і ОСОБА_10 у позовах про захист честі, гідності, ділової репутації й відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог (а.с. 70-77 т.1).
Колегія суддів погоджується з висновками суду у цій частині зважаючи нанаступне.
Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 від 02.10.2018 року, підписана її адвокатом, не зазначає яку саме недостовірну інформацію, поширену про ОСОБА_2 та ОСОБА_4 й припинення її поширення має спростувати ОСОБА_1 (а.с.80 т.1).
Зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 розповсюджує недостовірну інформацію систематично (не зазначено коли і яку саме інформацію), а також має місце розповсюдження недостовірної інформації, на думку ОСОБА_2 , в ході розгляду цивільних справ і кримінальних проваджень та шляхом подання кількох позовів до суду (а.с.76 зворот,77 т.1).
Зустрічна позовна заява ОСОБА_10 від 25.10.2018 року також не зазначає яку саме недостовірну інформацію, поширену про ОСОБА_10 й припинення її поширення має спростувати ОСОБА_1 (а.с.230,230 зворт т.1).
Зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_1 розповсюдила недостовірну інформацію під час звернення до суду із позовними заявами, а також при подачі до КДКА Одеської області дисциплінарної скарги (а.с.227,228 т.1)
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. ст. 277 ч.ч.1.2, 280 ч.1, 297 ч.ч.1-3, 299 ч.ч.1,2 ЦК України).
У випадку, коли особа звертається до певних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.
Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.
Не підлягають задоволенні позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.
У даному випадку, зустрічні позовні заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_10 зазначають про поширення недостовірної інформації в ході розгляду цивільних справ та кримінальних проваджень, шляхом подання кількох позовів до суду, а також у скарзі до КДКА Одеської області без конкретизації інформації, яка поширена і має бути спростована.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у зустрічному позові ОСОБА_2 і ОСОБА_10 є правильним.
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи ОСОБА_1 у скарзі про те, що: відповідачі не є учасниками кримінальних проваджень № 0001454, № 0000717, № 0002103, а тому не мають ніякого права втручатися у проведення будь-яких слідчо-розшукових дій, отримувати інформацію стосовно стану даних проваджень та використовувати отриману інформацію і суд не надав належної оцінки діям відповідачів щодо їх незаконної участі та втручанні у досудове слідство за вказаними кримінальними провадженнями; посилання суду на об`єднане кримінальне провадження № 0008317 від 17.05.2015 року безпідставні, оскільки позивач ОСОБА_1 не має ніякого процесуального статусу у зазначеному кримінальному провадженні; посилання на те, що відповідач ОСОБА_10 здійснювала захист інтересів своїх клієнтів та саме з цією метою надавала адвокатські запити, не відповідають дійсності і суперечать обставинам справи; у жовтні 2017 року відповідач отримав доступ до матеріалів в Облвоєнкоматі, Приморському ВП і відповідно отримав інформацію стосовно її персональних даних і не припиняє своїх незаконних дій стосовно неї; суд не надав позивачу часу для надання особистих пояснень по обставинам справи, не вислухав особисті пояснення сторін по суті данного спору, не з`ясував обставини справи, а лише обмежився наданими письмовими доказами, - не заслуговують на увагу.
ОСОБА_10 , як адвокат, виконуючи свої професійні обов`язки в рамках кримінальної справи, дійсно, шляхом направлення відповідних запитів до державних установ збирала інформацію про особисте життя позивачки ОСОБА_1 .
Адвокат має право на збирання інформації, а питання надання адвокату відповідної інформації з обмеженим доступом має вирішувати орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит.
Адвокатські запити адвоката Гніздовської Г.М. за № 208 від 03.11.2017 року і за №230 від 08.02.2018 року складені відповідно до вимог ст. 24 ч.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У даному випадку відповідь на запити ОСОБА_10 надали уповноважені органі іноземної держави, які й вирішували питання можливості або неможливості надання інформації з обмеженим доступом.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_10 використала або поширила інформацію про її особисте життя, а також, що ОСОБА_2 збирала, зберігала, використовувала або поширювала інформації про особисте життя ОСОБА_1 .
Розгляд справи у суді першої інстанції тривав з липня 2018 року по листопад 2018 року, 16.11.2018 року ОСОБА_1 приймала участь у судовому засіданні, в матеріалах справи наявні відзив та пояснення ОСОБА_1 на зустрічні позовні заяви, пояснення на відзиви осіб, які беруть участь у справі.
Доводи ОСОБА_2 у скарзі про те, що:
Інформація, яку ОСОБА_1 поширювала про ОСОБА_2 та її покійного чоловіка ОСОБА_4 не є оціночними судженнями, оскільки містить конкретні фактичні дані, які не відповідають дійсності, суд застосував закон, який не підлягав застосуванню- ст. 30 Закону України «Про інформацію»; ОСОБА_1 умисно поширює недостовірну інформацію про ОСОБА_2 , а не реалізує своє конституційне право на звернення; ОСОБА_1 поширила про неї не оціночні судження, а неправдиві фактичні дані; оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , суд мав стягнути судові витрати, які понесла ОСОБА_2 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , проте не зробив цього: ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору та інших судових витрат, як учасник бойових дій ВВВ, оскільки спір не відноситься до категорії справ, пов`язаних із порушенням прав учасників бойових дій, - не заслуговують на увагу.
Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 зазначає про поширення стосовно неї недостовірної інформації в ході розгляду цивільних справ та кримінальних проваджень та шляхом подання кількох позовів до суду без конкретизації інформації, яка поширена і має бути спростована.
Висновок суду, у даному випадку, про оціночні судження, є помилковим, однак зазначені обставини не є підставою для скасування рішення суду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми(ст. 141 ч.ч.3-5 ЦПК України).
Оскільки питання стягнення судових витрат на стадії розгляду справи в суді першої інстанції судом першої інстанції не вирішено, ОСОБА_2 , відповідно до ст. 270 ч.1 п.3 ЦПК України, може звернутись до суду першої інстанції з приводу ухвалення додаткового рішення.
Доводи ОСОБА_10 у скарзі про те, що: інформація, яку поширила ОСОБА_1 не є підставою позовів чи реалізацією конституційного права на звернення і рішення Конституційного Суду України №8/РП/2003 від 10.04.2003 року не підлягає застосуванню у данній справі, оскільки стосується поширення відомостей стосовно посадових або службових осіб, до яких ОСОБА_10 не відноситься; недостовірна інформація про ОСОБА_10 не мала відношення до предмету позову, ОСОБА_1 навмисно та цілеспрямовано поширює недостовірну інформацію про ОСОБА_10 , щоб нашкодити її діловій репутації, як адвоката, а не реалізує своє конституційне право на звернення; інформація, яку поширила ОСОБА_1 , її висловлювання, не є оціночним судженням: суд застосував закон, який не підлягав застосуванню - ст. 30 Закону України «Про інформацію»; ОСОБА_13 незаконно втручається в її незалежну професійну діяльність як адвоката, чим порушує вимоги Конституції, чинних міжнародних та національних нормативно-правових актів; ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору та інших судових витрат, як учасник бойових дій ВВВ, оскільки спір не відноситься до категорії справ, пов`язаних із порушенням прав учасників бойових дій, - не заслуговують на увагу.
Зустрічна позовна заява ОСОБА_10 зазначає про поширення недостовірної інформації шляхом подання кількох позовів до суду, а також подання скарги до КДКА Одеської області без конкретизації інформації, яка поширена і має бути спростована.
Коли особа звертається до певних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.
ОСОБА_1 ,у даному випадку,реалізувала своє конституційне право на звернення.
Так, адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених Законом. Дисциплінарне провадження - процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку. Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України. Право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки (ст. 33 ч.ч.1-3, ст. 36 ч.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Питання щодо стягнення судових витрат на стадії розгляду справи в суді першої інстанції судом першої інстанції не вирішувалось, тому ОСОБА_10 , відповідно до ст. 270 ч.1 п.3 ЦПК України, може звернутись до суду першої інстанції з приводу ухвалення додаткового рішення.
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)
Оскільки ОСОБА_16 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 не довели своїх позовних вимог, відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів, за захистом яких вони звернулися до суду.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відомову у позові ОСОБА_1 і у зустрічних позова ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , рішення суду відповідає обставинам справи і вимогам закону, колегія суддів залишає без задоволення апеляційні скарги, а рішення суду залишає без змін.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Колегія суддів відмовляє ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 у задоволенні апеляційних скарг, тому вони не мають права на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року залишити без зімін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 28.10.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Є.С. Сєвєрова Г.Я. Колесніков