Єдиний унікальний номер справи 359/3247/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив зменшити розмір присуджених аліментів на малолітнього сина ОСОБА_3 , 2014 року народження, з ј частини від заробітку (доходу) до 3000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Свій позов мотивував тим, що на підставі судового наказу від 16.10.2018 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від усіх його доходів. При цьому він проживає разом із дитиною в одному будинку, приймає участь у її вихованні і матеріальному утриманні, як і в додаткових витратах на сина. Вказує на те, що всупереч п.1 ч.4 ст. 161 ЦПК України судом при постановленні судового наказу не було обмежено максимальний розмір аліментів, що призводить до систематичного та протиправного стягнення на користь відповідача значних сум. Зазначив, що його сукупний середній заробіток на місяць становить понад 74 000,00 грн., ј частина доходу складає понад 14 000 грн. на місяць. Розмір таких аліментів значно перевищує місячні потреби дитини, у зв`язку з чим відповідач не витрачає усі кошти саме на утримання спільної дитини сторін та фактично допускає нецільове використання аліментів. Вважає, що достатнім розміром місячного утримання сина є сума у 6000,00 грн., відтак, зважаючи на рівність обох батьків в обов`язку утримання дитини, половину від такої суми (3000,00 грн.) позивач згоден сплачувати на користь відповідача в якості аліментів на дитину.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважає, що висновки суду не ґрунтуються на нормах матеріального права, є неповними та необґрунтованими. Крім того рішення постановлене з порушенням норм процесуального права. Свою скаргу обґрунтовує тим, що розмір сплачуваних аліментів на користь відповідача є неспівмірним із потребами малолітньої дитини у 5-ти річному віці, яку він й так забезпечує всім необхідним, проживаючи разом із дитиною. Вважає, що є всі підстави стверджувати про те, що відповідач збагачується за рахунок аліментів, що суперечить меті аліментних правовідносин, але суд вказану обставину проігнорував і не надав даному факту належної оцінки. Крім того судом були порушені норми матеріального права щодо рівності обов`язків обох батьків на утримання дитини. Крім того судом невірно застосовано ст. 192 СК України, а його висновок про те, що чинним законодавством не передбачено можливості змінювати спосіб стягнення аліментів з частки на сталу грошову суму, є помилковим і не ґрунтується на нормах матеріального права. Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, тому підлягає обов`язковому скасуванню. Додатково зазначав і те, що його майновий стан на даний час змінився, оскільки він 16.08.2019 року оформив кредит, розмір щомісячних витрат по його погашення становить понад 10 000,00 грн., що свідчить про виникнення у платника аліментів обставин, які додатково впливають на розмір стягуваних з нього аліментів, а тому їх слід зменшити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду - законне і обґрунтоване, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства і потребам дитини. Вказала, що у судовому наказі, на підставі якого ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання сина в розмірі ј частини від його доходу, встановлена максимальна межа стягнення - 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Таким чином з позивача стягуються аліменти у відповідності до ст. 183 СК України. Твердження позивача про надмірний розмір аліментів, внаслідок чого вони витрачаються не за призначенням, вважає безпідставним. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності зазначених позивачем підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання спільної дитини сторін. З такими висновками суду першої інстанції колегія апеляційного суду погодитись не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи, виходячи з наступного:

Одним із аргументів, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, був факт нецільового витрачання відповідачем грошових коштів, які вона отримує в якості аліментів на утримання спільної дитини сторін. В ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач була ретельно допитана судом з приводу здійснення утримання нею спільної з позивачем дитини, зокрема щодо вартості місячного утримання цієї дитини. При цьому відповідач не змогла зазначити чіткої суми коштів, яку вона витрачає на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В той же час вона чітко зазначила, що в будь якому випадку вартість фактичного утримання дитини сумарно не перевищує 4000,00 грн. на місяць. Також відповідач зазначила, що решту від отримуваних від позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 вона накопичує з метою проведення ремонту в будинку, а також частково витрачала на придбання побутової техніки.

Оскільки у відповідності до чинного закону аліменти мають витрачатися виключно на забезпечення звичайних, постійних потреб дитини, витрачання таких коштів на інші цілі, зокрема ремонт та придбавання побутової техніки не може вважатися належним та цільовим витрачанням отриманих в якості аліментів коштів. При цьому, зважаючи на те, що вказані обставини, які фактично підтверджують посилання позивача на нецільове використання аліментних коштів, в судовому засіданні повідомила сама відповідач, у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини не потребують додаткового доведення.

В своїх поясненнях в апеляційній інстанції відповідач зазначала про помилковість повідомлених нею даних, викликану нерозумінням нею поставлених питань. В той же час така позиція відповідача не відповідає дійсним обставинам справи. Як вбачається з технічного запису судового засідання 14.05.2019 року, вказані обставини були предметом ретельного дослідження в ході судового засідання, задля чого відповідачу неодноразово ставилися детальні запитання з метою їх з`ясування, на які вона давала чіткі та аргументовані відповіді. Зважаючи на послідовний характер таких пояснень відповідача, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що свідчення не були наслідком нерозуміння відповідачем суті поставлених питань чи помилкового трактування їх змісту. За таких умов підстави для критичного відношення до повідомлених відповідачем обставин у суду відсутні.

У відповідності до ч.2 ст. 186 Сімейного кодексу України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Оскільки в ході розгляду справи були встановлені обставини, що свідчать про факти нецільового витрачання відповідачем отриманих аліментів на сина ОСОБА_3 , враховуючи положення ч.2 ст. 186 Сімейного кодексу України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до посилань сторони відповідача щодо того, що судовому вирішенню даного питання повинна передувати обов`язкова перевірка та його врегулювання органом опіки та піклування.

Дійсно, положеннями ч.1 ст. 186 Сімейного кодексу України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. В той же час право платника аліментів звертатися безпосередньо до суду з позовом про зменшення розміру сплачуваних аліментів передбачено окремою частиною вказаної статті, яка не містить жодної вказівки щодо обов`язковості попереднього врегулювання даного питання органом опіки та піклування.

Положеннями ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь якій юридичний спір, а досудовий порядок врегулювання спору може мати обов`язків характер виключно за умови прямого зазначення про це у нормі відповідного закону. Оскільки в даному випадку положення закону не містять прямої вказівки на необхідність попереднього (досудового) підтвердження органом опіки та піклування факту нецільового використання аліментів, належних підстав для відхилення вимог позивача через відсутність встановлення такого факту органом опіки та піклування в даному випадку колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Критично відноситься колегія судів апеляційного суду і до посилання відповідача на неможливість вирішення в даному судовому процесі питання щодо зміни порядку визначення розміру стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 186, 192 СК України, визначений рішенням суду розмір аліментів не вважається незмінним, а платнику законом надане право вимагати зміни таких аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору такого способу з огляду на мінливість обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за судовим рішенням у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справі № 6-143цс/13.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про доведення позивачем підстав для вирішення питання щодо зменшення аліментів. В той же час колегія суддів вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В ході розгляду справи відповідач хоча і зазначала, що загальна сума місячного утримання сина ОСОБА_3 не перевищує 4000,00 грн., тим не менш зазначала розмір даної суми досить приблизно, без посилань на конкретні докази та обставини. За таких умов колегія суддів апеляційного суду вважає, що належним та справедливим розміром аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , є сума в розмірі 4000,00 грн. на місяць, яка, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, має забезпечити належний та відповідний рівень утримання дитини. При цьому колегія суддів зважає й на те, що відповідно до пояснень обох сторін, вартість відвідування дитиною дитячого садочка з програмами додаткового розвитку здібностей дитини сторони погодили відносити до додаткових витрат на утримання дитини, відтак вона не входить до складу щомісячних аліментів. Не суперечить така позиція сторін й вимогам чинного закону, відповідно до якого витрати на розвиток здібностей дитини віднесені саме до додаткових витрат на дитину (ст. 185 СК України).

Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, як і обов`язок обох батьків утримувати дитину, колегія суддів апеляційного суду вважає, що встановлення розміру аліментів у 4000,00 грн. на місяць, які має сплачувати позивач на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , забезпечить право дитини на гідний рівень життя та задовольнить її звичайні побутові потреби.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України серед підстав для скасування апеляційним судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, зважаючи на невірне вирішення справи судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2019 рокускасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2018 року на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частки від заробітку (доходу) платника аліментів до 4000,00 грн. (чотирьох тисяч) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючі з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т. О. Писана

К.П. Приходько