Постанова

Іменем України

25 березня 2019 року

м. Київ

справа № 592/6152/17

провадження № 61-13653св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 02 листопада 2017 року у складі судді Алфьорова А. М. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Левченко Т. А., Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради про звільнення земельної ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 посилалася на те, що рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 19 жовтня 2005 року було визначено порядок користування земельною ділянкою у домоволодінні АДРЕСА_1 та виділено їй у користування земельну ділянку площею 324,9 кв. м. Зазначеній земельній ділянці була присвоєна нова поштова адреса: АДРЕСА_1. Висновком Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради від 16 листопада 2006 року № 3023/01-13.3 їй було погоджено відведення (дорізку) земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0500 га під влаштування окремого заїзду та благоустрою прибудинкової території, яка прилягає до існуючої земельної ділянки площею 0,0324 га за адресою: АДРЕСА_1, для розгляду на депутатській комісії. 18 березня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у місті Суми оформлено висновок № 616/01-23 про надання їй у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,0850 га. Рішенням Сумської міської ради від 24 грудня 2008 року № 2269-МР на підставі її звернення та наданих нею документів було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі зазначеного рішення ради було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який погоджений висновком Управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради від 01 серпня 2013 року № 5/11.01-17. Однак Сумська міська рада своїми рішеннями неодноразово відмовляла їй у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність. 17 вересня 2013 року між Управлінням капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради (замовник) та Приватним підприємством «Суми-Южана» (виконавець) було укладено договір на виконання проектних робіт № 13/65-П, згідно з яким замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов'язання з виконання проектних робіт по будівництву дитячого та спортивного майданчика по АДРЕСА_2. Згідно з кошторисом та актом здачі-приймання виконаних робіт від 04 жовтня 2013 року № 13/65-П/1 дитячий та спортивний майданчик було споруджено на земельній ділянці, яка запроектована для відведення їй у власність та розташована по АДРЕСА_1, як передбачено проектними та підрядними документами на його спорудження. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку площею 0,0905 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1 від споруд спортивного майданчика, перенісши їх на АДРЕСА_2.

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 02 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що на час розгляду справи відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_4

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 02 листопада 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Спорудження дитячого спортивного майданчика здійснено відповідно до проектно-кошторисної документації і в судовому засіданні позивачем не спростовано, що розміщення вказаного об'єкта відбулося не за місцем, визначеним цією проектно-кошторисною документацією. На час розгляду справи ОСОБА_4 не набула права власності чи користування на заплановану їй для виділення земельну ділянку згідно з проектом землеустрою.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 02 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що 04 вересня 2013 року спірна земельна ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі та їй присвоєно кадастровий номер, тому вона сформована як об'єкт цивільних прав. Вона отримала всі необхідні дозволи, розробила відповідні проекти, проте Сумська міська рада відмовляє у затвердженні проекту землеустрою та наданні їй у власність спірної земельної ділянки навіть всупереч судовим рішенням про визнання таких дій неправомірними. Спортивний майданчик розміщений на земельній ділянці по АДРЕСА_1, а не по АДРЕСА_2 в місті Суми, як це передбачено проектними та підрядними документами на його спорудження.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Ковпаківського районного суду міста Суми.

17 квітня 2018 року справа № 592/6152/17 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що заочним рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 19 жовтня 2005 року у справі № 2-3802/2005 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельною ділянкою позов задоволено. Визначено порядок користування земельною ділянкою в домоволодінні АДРЕСА_1 згідно з ідеальними частками права власності, а саме: в користування ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 324,9 кв. м, яка згідно з висновком спеціаліста від 07 липня 2005 року № 639 затушована (умовне зазначення під № 2); в користування ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 553,1 кв. м, яка згідно з висновком спеціаліста від 07 липня 2005 року № 639 не затушована (умовне зазначення під № 1).

Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради «Про будівництво, узаконення раніше збудованих житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянами - мешканцями на садибних ділянках у місті Суми» від 26 липня 2005 року № 400 ОСОБА_4 дозволено будівництво нового двоповерхового житлового будинку на земельній ділянці по вулиці Гончарній, 31.

Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 28 листопада 2006 року № 613 земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вулиці Гончарній, 31 була присвоєна нова поштова адреса: АДРЕСА_1.

Згідно з висновком Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради від 16 листопада 2006 року № 3023/01-13.3 ОСОБА_4 погоджено відведення (дорізку) земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0500 га під влаштування окремого заїзду та благоустрою прибудинкової території, яка прилягає до існуючої земельної ділянки площею 0,0324 га за адресою: АДРЕСА_1, для розгляду на депутатській комісії.

Згідно з висновком Управління земельних ресурсів у місті Суми Сумської області від 18 березня 2008 року № 616/01-23 це Управління не заперечувало надання ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,0850 га, в тому числі: за рахунок садибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0350 га, та за рахунок земель Сумської міської ради загального користування (яка прилягає до існуючої земельної ділянки) та частини присадибної земельної ділянки по вулиці Гончарній, 29 за згодою землекористувачів орієнтовною площею 0,0500 га при умові: розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодження його в установленому порядку Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради, Управлінням земельних ресурсів у місті Суми Сумської області, природоохоронними санітарно-епідеміологічними органами, органом охорони культурної спадщини, вилучення земельної ділянки у мешканців будинку № 29 за згодою.

Рішенням Сумської міської ради від 24 грудня 2008 року № 2269-МР надано ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0850 га, в тому числі 0,0350 га за рахунок садибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та громадської забудови Сумської міської ради, яка прилягає до існуючої ділянки, та частини присадибної земельної ділянки орієнтовною площею 0,0500 га по вулиці Гончарній, 29, за згодою землекористувачів, за умови укладення договору про обмеження права на земельну ділянку відповідно до Тимчасового порядку надання земельних ділянок із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення садівництва, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів.

На підставі зазначеного рішення Сумської міської ради був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною адресою.

Висновком Управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради від 01 серпня 2013 року № 5/11.01-17 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Висновком Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області від 20 серпня 2013 року № 4185/21-30-2879 погоджено проект землеустрою та надання у власність земельної ділянки ОСОБА_4 загальною площею 0,0905 га (в тому числі за рахунок земель Сумської міської ради - 0,0580 га, за рахунок земельної ділянки по вулиці Гончарній, 31 - 0,0325 га) за адресою: АДРЕСА_1.

Земельній ділянці по АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішеннями Сумської міської ради від 03 червня, 16 жовтня 2015 року, 27 квітня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність у зв'язку з розташуванням по АДРЕСА_1 дитячого майданчика та чисельними скаргами мешканців.

Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 17 серпня 2015 року у справі № 591/5223/15-а позов ОСОБА_4 до Сумської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Сумської міської ради від 03 червня 2015 року № 4446-МР про відмову ОСОБА_4 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0905 га та наданні її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з розташуванням на цій території дитячого майданчика та чисельними скаргами мешканців. Зобов'язано Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії розглянути проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 у власність вищевказаної земельної ділянки і прийняти рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Судове рішення мотивоване тим, що дії Сумської міської ради є протиправними, оскільки суперечать вимогам ЗК України.

Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 21 січня 2016 року у справі № 591/8086/15-а позов ОСОБА_4 до Сумської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Сумської міської ради від 16 жовтня 2015 року № 4946-МР про відмову ОСОБА_4 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0905 га. Зобов'язано Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії розглянути проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 у власність вищевказаної земельної ділянки і прийняти рішення відповідно до вимог Конституції України та ЗК України. Судове рішення мотивоване тим, що дії Сумської міської ради є протиправними, оскільки суперечать вимогам ЗК України.

Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 16 грудня 2016 року у справі № 591/5302/16-а позов ОСОБА_4 до Сумської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Сумської міської ради від 27 квітня 2016 року № 708-МР про відмову ОСОБА_4 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0905 га, за рахунок земель житлової і громадської забудови Сумської міської ради. Зобов'язано Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії розглянути проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 у власність вищевказаної земельної ділянки і прийняти рішення відповідно до вимог Конституції України та ЗК України. Судове рішення мотивоване тим, що дії Сумської міської ради є протиправними, оскільки суперечать вимогам Конституції та ЗК України.

Отже, між ОСОБА_4 та Сумською міською радою, яка є представницьким органом територіальної громади міста Суми, існує спір щодо недотримання радою порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, передбаченої статтею 118 ЗК України.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_4 посилалася на те, що на земельній ділянці, яку вона має намір отримати у власність, незаконно розміщено дитячий та спортивний майданчик, який повинен був бути розміщений по АДРЕСА_2 у місті Суми на земельній ділянці, закріпленій для обслуговування багатоповерхового будинку.

Відповідно до частин першої-третьої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Таким чином, право власності на земельну ділянку із земель державної або комунальної власності виникає у громадян з моменту державної реєстрації цих прав на підставі відповідного рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини другої статті 59 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції (далі - ЦПК України 2004 року) та частини другої статі 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року, частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 3 ЦПК України 2004 року, частина перша статті 4 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

З огляду на викладене суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 не доведено факт спорудження дитячого та спортивного майданчика не за місцем, визначеним у проектно-кошторисній документації, а також на належній їй на праві власності чи на праві користування земельній ділянці.

Посилання у касаційні скарзі на те, що спортивний майданчик розміщений на земельній ділянці, яка не призначена для цього, не заслуговують на увагу, оскільки на час розгляду справи ОСОБА_4 не набула у встановленому законом порядку право власності чи право користування земельною ділянкою загальною площею 0,0905 га, яка розміщена по АДРЕСА_1 у місті Суми, тому її права відповідачем не порушені.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 02 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов