Справа № 438/558/16-ц
Провадження № 2/438/27/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 березня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Слиша А.Т.,

при секретарі Наминанік О.С.,

за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 212997,53 грн. матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням спадкового договору 12.07.2012, який розірваний 21.06.2016 рішенням Бориславського міського суду у справі №438/54/16 і ухвалою суду від 16.12.2016.

В обґрунтування позову посилається на те, що спадковий договір 12.07.2012 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не розірваний за згодою сторін, а розірваний рішенням суду 21.06.2016 через невиконання ОСОБА_3 зобов'язань спадкового договору 12.07.2012 - справа №438/54/16. Ухвала суду від 16.12.2016.

Зміна обставин є істотною, так як вони змінилися настільки, що сторони якби могли це передбачити, вони не уклали б цього спадкового договору, або уклали б його на інших умовах.

Внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання спадкового договору виходячи з понесених відчужувачами у зв'язку з спадковим договором та понесених з розірванням спадкового договору, на які позивач не розраховувала при укладенні договору і не могли передбачити наслідки їх настання для неї. Якби була можливість передбачити такі обставини, позивач, як сторона договору, взагалі не укладала би вказаний спадковий договір.

Крім цього, позивачем долучено письмове обґрунтування відшкодування матеріальної і моральної шкоди, з якої випливає, що тривале невиконання спадкового договору 12.07.2012, який був складений між ОСОБА_3. та ОСОБА_7, ОСОБА_5, приватним нотаріусом Хоронжак призвело до тривалих порушень конституційних прав та законних інтересів ОСОБА_7 та ОСОБА_5, призвело до смерті ОСОБА_7 Після складання спадкового договору та умисного його невиконання ОСОБА_3 (постійно був за кордоном) відсутність догляду, що призвело до погіршення стану здоров'я ОСОБА_5 і як наслідок нервових переживань і доказом є те, що вона 12.06.2013 визнана інвалідом 2 групи загального захворювання, потребує постійного стороннього догляду; 22.10.2014 підтверджена 2 група інвалідності від загального захворювання по зору; 22.04.2015 довідка № 7158833 серія 10ААВ інвалід І групи Б по зору загального захворювання. ОСОБА_9 самоправно без погодження з ОСОБА_5 забрала в відділенні пенсійного фонду м. Борислава 2625,10 грн. на поховання ОСОБА_7 ОСОБА_9 склала багато спадкових договорів в м. Бориславі і на думку позивача вже не могла на себе складати спадковий договір на ОСОБА_7, тому і запропонувала скласти спадковий договір на чоловіка ОСОБА_3, однак наперед знав, що він не буде його виконувати. Приватний нотаріус не слідкувала за виконанням спадкового договору і умисно не виконала рішення суду від 21.06.2016. Також була неправильно оцінена двокімнатна квартира ОСОБА_5 при складанні спадкового договору 50307 гривень, реальна ціна 810000 гривень, яку шахрайським методом мали намір забрати набувачі. ОСОБА_9 обманним шляхом взяла під заставу квартири ОСОБА_5 позику на суму 135 397,93 гривень. 5 років набувач не виконував умови спадкового договору, а саме не забезпечував лікування за призначенням лікарів, стан здоров'я ОСОБА_5 погіршувався, її залишено у небезпеці, не компенсовано понесених втрат ОСОБА_5 Позивачу ОСОБА_5 завдано душевних страждань, розмір моральної шкоди вона визначила у розмірі 200802 гривень 41 копійка.

Провадження у справі відкрито до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 , яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Так, згідно з п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 грудня 2016 року справу було передано на розгляд судді Бориславського міського суду Слишу А.Т. на підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв'язку із звільненням з посади судді, у провадженні якої перебувала дана справа.

Зокрема, розгляд справи здійснювався за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди.

19.04.2018 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України. Вказану ухвалу було залишено без змін постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 12.09.2018.

Відтак, Бориславським міським судом Львівської області продовжено розгляд зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася. Її представник ОСОБА_1 у судовому засіданні у режимі дистанційного зв'язку позовні вимоги ОСОБА_5 підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2, який діє на підставі доручення для надання безоплатної правової допомоги від 29.05.2017, позовні вимоги ОСОБА_5 підтримав, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, вважають позов необґрунтованим. Крім цього, зазначили, що ОСОБА_5 посилається на ст.128 КПК України, однак, в суді немає жодного кримінального провадження, де б ОСОБА_3 був у якості підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Позивач не надала жодних доказів у підтвердження своїх вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2 ст.22 ЦК України).

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У порядку ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що 12 липня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (позивачем) з однієї сторони та ОСОБА_3 (відповідачем) з другої сторони укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Хоронжак О.Р.

Згідно з умовами вказаного спадкового договору подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (відчужувачі) передають після смерті останнього з них у власність ОСОБА_3 (набувача) належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 Сторони спадкового договору оцінили квартиру у сумі 50 307 грн.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21.06.2016 у цивільній справі №438/54/16-ц, провадження №2/438/179/2016 було частково задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Хоронжак Ольги Романівни, управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради про розірвання спадкового договору, зобов'язання до вчинення дій. Зокрема, вказаним рішенням розірвано вищевказаний спадковий договір від 12 липня 2012 року укладений між ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського нотаріального округу Львіської області Хоронжак О.Р. за реєстровим № 742. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 16.12.2016 вищевказане рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21.06.2016 залишено без змін.

Згідно з рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21.06.2016 під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 неналежно виконував умови спадкового договору щодо взятих на себе зобов'язань щодо участі у догляді за ОСОБА_5 оскільки, не доглядав позивача ОСОБА_5 за час перебування останньої на стаціонарному лікуванні, не забезпечував медикаментами та лікарськими засобами під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні у відділеннях Львівської обласної клінічної лікарні. Крім цього, із тверджень самого відповідача ОСОБА_3 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 в односторонньому порядку припинив виконання взятих на себе зобов'язань за вищезазначеним спадковим договором через неприязні стосунки з позивачем ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_5 звернулася з даним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої, як вказує позивач, невиконанням вищевказаного спадкового договору від 12 липня 2012 року.

Відповідно до ч.4, ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Далі, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, порушення зобов'язання є підставою виникнення цивільних правовідносин, у межах яких реалізується цивільно-правова відповідальність.

Перелік правових наслідків, визначених у ст. 611 ЦК України, не є вичерпним. Договором або законом можуть бути передбачені й інші наслідки невиконання чи неналежного виконання зобов'язань.

Зазначені у ст. 611 ЦК України правові наслідки порушення зобов'язання є способами захисту судом цивільних прав та інтересів сторін у зобов'язанні відповідно до ст. 16 ЦК України.

Порушення зобов'язань може мати правовим наслідком поєднання мір цивільно-правової відповідальності з мірами захисту цивільних прав.

Системний аналіз положень ст. 611 ЦК України дає підстави для висновку про те, що правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором.

Цивільний кодекс України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627).

Вищезазначеним спадковим договором від 12 липня 2012 року, укладеним між ОСОБА_7, позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Бориславського нотаріального округу Львівської області Хоронжак О.Р. за реєстровим № 742, взагалі не визначена відповідальність набувача - відповідача ОСОБА_3 за невиконання умов Договору.

Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13).

Відтак, правових підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачем майнової шкоди (збитків), суд не вбачає.

Крім цього, позивач посилався на те, що моральну шкоду йому заподіяно діями та бездіяльністю відповідача, що полягають у неналежному виконанні умов спадкового договору, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Хоронжак О.Р. від 12 липня 2012 року.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч.2 ст.1167 ЦК України).

На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з'ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо відсутності правових підстав для відшкодування майнової шкоди, - суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди. Позивач не довів належним чином наявність моральних збитків, зазначених ним у позові, розмір відшкодування та його обрахування.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

У порядку ст. 141 ЦПК України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 265, 267-268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш