КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року

справа 756/14769/16-ц

провадження № 22-ц/824/4416/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

третя особа - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суд міста Києва від 22 березня 2017 року у складі судді Васалатія К.А. у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим, у якому просив визнати поруку за договорм поруки №040-2008-1054-Р/1, укладеним 10.04.2008 року між ним та відповідачем, такою, що припинена, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Оболонського районного суд міста Києва від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року рішення Оболонського районного суд міста Києва від 22 березня 2017 року змінено в частині застосування норм матеріального права.

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачем в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку за кредитним договором. Зазначає, що він згоди на збільшення відсоткової ставки не надавав, жодних документів щодо такого збільшення він не підписував, що є порушенням п.2.1. договору поруки. Збільшення обсягу відповідальності поручителя, є підставою для припинення поруки з моменту зміни основного зобов'язання, а саме з 15 липня 2008 року.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

В судове засідання третя особа не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для припинення поруки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 було укладено кедитний договір, згідно з умовами якого позичальнику було надано грошові кошти в розмірі 63 800 доларів США на строк до 01 квітня 2038 року (а.с.6-8).

З метою належного виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань 10 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався нести солідарну з позичальником майнову відповідальність за виконання усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору (а.с.64-66).

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору плата за користування кредитом визначена у розмірі 12,45 % річних. За користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,35 % річних.

Пунктом 2.12 кредитного договору передбачено, що кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену у пункті 1.1 договору, у разі зміни Національним банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора. Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позивальника письмово: за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки. При цьому у разі незгоди зі зміною процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, достроково повернути кредитору всю суму кредитних коштів, отриманих за цим договором (в тому числі несплачену суму кредиту), сплатити йому в повному обсязі нараховані проценти за користування кредитом та інші витрати, що підлягають сплаті кредитору згідно з умовами цього договору і лише за умови повного виконання всіх зобов'язань позичальника за цим договором розірвати цей договір; протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності нового розміру процентної ставки. Письмова форма повідомлення кредитором позичальника про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом передбачає направлення кредитором відповідного письмового повідомлення позичальнику поштою та/або шляхом розміщення відповідних повідомлень на дошках оголошень у приміщеннях установ кредитора та/або іншим засобом. Факт непогашення позичальником у строк до останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, на користь кредитора всієї суми існуючої заборгованості позичальника за цим договором (а саме: неповернення всієї суми кредиту, несплата всієї суми нарахованих процентів та інших платежів) є згодою позичальника з таким новим розміром процентної ставки, що нараховується за користування кредитом згідно з умовами цього договору, при цьому додаткова угода до договору щодо внесення змін не укладається.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією листа ВАТ «Універсал Банк», надісланого ОСОБА_3, банк повідомив позичальника про те, що у зв'язку з останніми тенденціями у фінансовій сфері та економічною ситуацією в Україні загалом та відповідно до умов укладеного Кредитного договору кредитор вимушений змінити відсоткову ставку. Починаючи з 15 липня 2008 року, нарахування відсотків на залишок кредиту буде відбуватися на таких умовах: базова процентна ставка - 13,45 % річних, підвищена процентна ставка - 40,35 % річних (а.с.67).

У пункті 1.2 договору поруки зазначено, що розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів складає 12,45 %, а розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів - 37,35 % річних.

Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Встановлено, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у 2015 році банк звернувся до Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4, на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 932571,55 грн. з урахуванням стягнутої заборгованості за кредитним договором від суми 932571,55 грн., яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.69-70).

У постанові від 16.01.2019 року Верховний Суд зазначив, що також суду необхідно врахувати правовий висновок, викладений у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства як додаткового (акцесорного) зобов'язання до основного договору та пряму залежність від його умов, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що розрахунок кредитної заборгованості, який було надано банком Кам'янець-Подільському міськрайонному суду Хмельницької області під час розгляду справи за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, відрізняється від Графіка платежів, підписаного сторонами кредитного договору, оскільки в розрахунку кредитної заборгованості з 01 серпня 2008 року вказана заборгованість була розрахована за ставкою 13,45 % річних.

А тому, на його думку, обсяг відповідальності поручителя збільшився, що є підставою для припинення поруки.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, умови кредитного договору передбачають нарахування та сплату щомісячних процентів, тобто розміру процентної ставки за користування кредитом у разі, коли терміни внесення платежів не порушено; та підвищених процентів - розміру підвищеної процентної ставки за користування кредитом у разі порушення строків погашення кредиту. При цьому у разі дотримання графіку внесення платежів процентна ставка як плата за користування кредитними коштами залишається у погодженому сторонами розмірі.

Як встановлено рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Універсал Банк» по кредитному договору станом на 19.08.2015 року складає 40732,72 доларів США, в тому числі 877,44 доларів США - прострочена заборгованість по сплаті підвищених відсотків.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість становить 40732,72 доларів США. Відсоткова ставка у відповідності до якої було розраховано заборгованість за кредитом становить 12,45%, підвищена відсоткова ставка становить 37,35%.

Відповідно до п.2.7 кредитного договору від 10.04.2008 року, нарахування процентів здійснюється щоденно за методом нарахування відсотків «30/360», починаючи з дати списання коштів із позичкового рахунку та зарахування на поточний рахунок позичальника, вказаний у п.2.1.3 договору, до дати повного погашення кредиту. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості позичальника (а саме: на суму кредитну, що не повернута кредитору), виходячи з кількості 30 днів у місяці й 360 днів у році. Дата остаточного погашення кредиту в розрахунок не включається.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором слідує, що відсотки за користування кредитом у розмірі 12,45% було нараховано на фактичний залишок заборгованості, а тому відрізняється від Графіка платежів.

Тобто, нарахування підвищеної процентної ставки не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, яка призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки є мірою відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов'язання.

Матеріали справи не містять відомостей, що банк з 15 липня 2008 року підвищив щомісячну відсоткову ставку за користування кредитом до 13,45% річних, а за користування кредитом понад встановлені строки - до 40,25% річних.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зобов'язання за договором забезпечення кредиту (поруки) не припинилося на підставі частини першої статті 559 ЦК України, як про це зазначав позивач.

Проте, суд першої інстанції, вийшов за межі позовних вимог та ухвалив судове рішення на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, чим допустив порушення норм матеріального права.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, однак по суті спір був вирішений правильно, тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суд міста Києва від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді