Єдиний унікальний номер 243/193/19 Номер провадження 22-ц/804/856/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.

розглянувши у приміщенні суду у м. Бахмут Донецької області у письмовому провадженні цивільну справу № 243/193/19 за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2019 року про відмову у видачі заявнику ОСОБА_1 судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Скат-Центр" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (суддя першої інстанції Ільяшевич О.В.), -

В С Т А Н О В И В:

09 січня 2019 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ "Скат-Центр" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В заяві вона посилалася на те, що перебувала з ТОВ "Скат-Центр" у трудових відносинах. 09 червня 2017 року звільнена за п. 1 ст. 36 КЗпП.

В день звільнення ТОВ "Скат-Центр" розрахунок з нею не провів. На день звільнення заборгованість ТОВ "Скат-Центр" по заробітній платі складала 23 024,24 грн., в тому числі за січень 2017 року в сумі 4 801,24 грн.; за лютий 2017 року в сумі 4 483,10 грн.; за березень 2017 року в сумі 4 926,00 грн.; за квітень 2017 року в сумі 4 769,34 грн.; за червень 2017 року в сумі 4044,56 грн., що підтверджується індивідуальними відомостями (персоніфікацією) форма ОК-5 з Пенсійного фонду України.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року з ТОВ "Скат-Центр" на її користь була стягнута заборгованість по заробітній платі у сумі 17 849,23 грн., яка їй перерахована державною виконавчою службою 18 грудня 2018 року згідно платіжного доручення № 2535, що підтверджується листом Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20.12.2018 року.

Просила стягнути з ТОВ "Скат-Центр" на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 153 466,43 грн., виходячи з затримки розрахунку при звільненні з 09 червня 2017 року по 18 грудня 2018 року, яка складає 403 робочих дні, та середньоденної заробітної плати 380,81 грн., яка обчислена із заробітної плати за березень 2017 року 5 694,84 грн. за 15 робочих днів та за квітень 2018 року 5 729,60 грн. за 15 робочих днів (а.с. 1 - 3).

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ТОВ "Скат-Центр" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 6 - 7).

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції послався на норму п. 1 частини 1 ст. 165 ЦПК України та виходив з того, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, а саме, в порушення п. 4 частини 3 ст. 163 ЦПК України заявником до заяви про видачу судового наказу не додано документів, які б вказували на розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, як то, довідок бухгалтерії боржника, зокрема, про середній заробіток заявниці за два останні місяці роботи, чи копії платіжних відомостей тощо (а.с. 6 - 7).

Не погоджуючись з рішенням суду, заявник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2019 року про відмову у видачі судового наказу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про те, що нею до заяви про видачу судового наказу не додано документів про середній заробіток за два останні місяці роботи, суперечить матеріалам справи.

Нею додані до заяви належним чином завірені розрахункові листи (табуляграми) роботодавця про нараховану заробітну плату за два останні місяці роботи (березень, квітень 2017 року), з яких також вбачається кількість відпрацьованих днів.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Тобто, надані нею розрахункові листи є належними доказами у справі.

Середньоденний заробіток нею обчислений самостійно згідно постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року на підставі розрахункових листів роботодавця та складає 380,81 грн.

Згідно листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20.12.2018 року, який нею доданий до заяви, залишок заборгованості в сумі 17 849, 23 грн. був перерахований на її банківський рахунок 18 грудня 2018 року згідно платіжного доручення № 2535. Тобто, затримка розрахунку за період з дати звільнення (09 червня 2017 року) по дату остаточного розрахунку (18 грудня 2018 року) складає 403 робочі дні і відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 153 466,43 грн. (380,81 грн. х 403 р. дні).

За таких обставин наявні підстави для видачі судового наказу (а.с. 31 - 32).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу боржник - ТОВ "Скат-Центр" просить апеляційну скаргу заявника залишити без задоволення, а ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Зазначає, що при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно, крім заробітної плати, враховувати ще і фактично відпрацьований час.

Оскільки облік робочого часу та нарахування заробітної плати є повноваженнями роботодавця, то цілком логічно зазначити, що довідка про середню заробітну плату з урахуванням фактично відпрацьованих місяців має видаватися саме роботодавцем.

Відмінністю наказного провадження є безспірність вимог заявника. Тобто свої вимоги він має обґрунтувати достатніми, належними і допустимими доказами.

Надані заявником завірені розрахункові листи (табуляграми) не є достатніми та допустимими доказами в цілях визначення безспірності вимог заявника про стягнення середнього заробітку.

Заявник приховує від суду фактичні обставини справи, а саме, дату проведення з ним остаточного розрахунку. Фактично виплата заборгованості була здійснена: 25 січня 2017 року в сумі 1 279,74 грн. - за січень 2017 року; 13 квітня 2017 року в сумі 1 292,63 грн. - за січень 2017 року; 01 червня 2018 року в загальній сумі 8 866,95 грн. - за січень, лютий, березень 2017 року; 14 серпня 2018 року в загальній сумі 7 095,19 грн. - за квітень, червень 2017 року, що підтверджується довідкою ТОВ "Скат-Центр" від 13 березня 2019 року, яка додається до відзиву на апеляційну скаргу. Отже, остаточний розрахунок з заявником був здійснений 14 серпня 2018 року.

Звернення заявника до суду саме в порядку наказного провадження позбавляє боржника права на належний правовий захист своїх інтересів та надає заявнику широке поле для зловживання своїми процесуальними правами.

Боржник оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає (а.с. 72 - 77).

Відповідно до частини 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про відмову у видачі судового наказу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, які викладені у п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження", наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п. 1 частини 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до частини 2 ст. 161 ЦПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені ст. 163 ЦПК України, згідно якої заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Наслідком подання заяви з порушеннями вимог статті 163 ЦПК є відмова у видачі судового наказу (п. 1 частина 1 ст. 165 ЦПК).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_1 подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, зокрема, в порушення п. 4 частини 3 ст. 163 ЦПК України до неї не додані документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року (далі Порядок), середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу).

Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до п. 5 зазначеного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Заявник в апеляційній скарзі правильно зазначає, що враховуючи, що він звільнений у червні 2017 року, а у травні 2017 року він не працював і за ним не зберігався заробіток, його середня заробітна плата має обчислюватися виходячи з виплат за березень та квітень 2017 року.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року, яке 30 жовтня 2018 року набрало законної сили та додано заявником до заяви про видачу судового наказу, встановлено, що у березні 2017 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата у розмірі 4 926,00 грн., у квітні 2017 року - 4 769,34 грн. (абзац 8 рішення, а.с. 28 - 30). Проте зазначеним судовим рішенням не встановлено кількість фактично відпрацьованих робочих днів (годин) у березні та квітні 2017 року, внаслідок чого виходячи з обставин, встановлених цим заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року, неможливо обчислити середньоденну (годинну) заробітну плату заявника.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Проте посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що нею до заяви додані розрахункові листи (табуляграми), які видані їй роботодавцем та в яких зазначена кількість фактично відпрацьованих робочих днів (годин) у березні та квітні 2017 року, є необґрунтованими.

До заяви про видачу судового наказу додані розрахункові листи про заробітну плату не заявника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), а зовсім іншої особи - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) (а.с. 23, а.с. 23 зв), у зв'язку з чим розмір нарахованої заробітної плати за березень та квітень 2017 року у доданих до заяви розрахункових листах та встановлений заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року не співпадають.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оскільки додані до заяви про видачу судового наказу розрахункові листи за березень та квітень 2017 року не містять інформації щодо предмета доказування - заробітної плати ОСОБА_1, вони у цій справі не є належними доказами.

Крім того, заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року не встановлено графік роботи заявника ОСОБА_1

Будь-яких доказів, які підтверджують обчислену заявником у заяві про видачу судового наказу кількість днів затримки розрахунку - 403 робочих дні, заявником до заяви також не додано.

Додана заявником до заяви про видачу судового наказу світлокопія листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20.12.2018 року № М-5203, М-5253, згідно якої кошти у розмірі 17 849,23 грн. перераховано на користь стягувача ОСОБА_1 18 грудня 2018 року платіжним дорученням № 2535 (а.с. 25зв), не містить підпису особи, від імені якої цей лист складений, не містить відповідно до частини 5 ст. 95 ЦПК України зазначення де (у кого) знаходиться оригінал цього письмового доказу, постанова про закінчення виконавчого провадження до заяви про видачу судового наказу не додана.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Крім того, сама заява про видачу судового наказу містить протиріччя щодо розміру середньоденного заробітку заявника: на аркуші 3 заяви (абзац 1) заявник зазначає, що її середньоденний заробіток складає 285,04 грн.; на аркуші 4 (абзац 4) заявник зазначає, що її середньоденний заробіток складає 380,81 грн.

Отже, в порушення п. 4 частини 3 ст. 163 ЦПК України заявником ОСОБА_1 до заяви про видачу судового наказу не додано доказів, які підтверджують, як розмір її середньоденного заробітку, так і кількість робочих днів затримки розрахунку, а відповідно в цілому не додано доказів, які підтверджують розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, про що обгрунтовано зазначив суд першої інстанції в ухвалі про відмову у видачі судового наказу.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову у видачі судового наказу з додержанням норм матеріального і процесуального права,підстави для її скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судом першої інстанції питання щодо розподілу судових витрат в оскаржуваній ухвалі не вирішувалося.

За подання апеляційної скарги заявником сплачено судовий збір у розмірі 384,20 грн. (а.с. 49, а.с. 51).

Відомості про інші судові витрати сторонами суду не надані.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги заявника без задоволення, підстави для компенсації заявнику понесених нею судових витрат відсутні, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2019 року про відмову заявнику ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Скат-Центр" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.В.Агєєв

Ю.М. Мальований