22-ц/804/2460/19
222/2136/18

Головуючий у І інстанції Подліпенець Є.О.
Єдиний унікальний номер 222/2136/18
Номер провадження 22-ц/804/2460/19
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Пономарьової О.М.,

секретар Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 08 липня 2019 року, ухвалене в смт. Нікольське Донецької області та повний текст якого складено 15 липня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Позовна заява вмотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 . Фактично вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на час його смерті вона була зареєстрована та мешкала разом з ним. Проте оформити право власності на спадковий будинок вона не може, оскільки за життя правовстановлюючі документи на нерухомість чоловік не отримав. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 08 липня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з відсутністю в неї постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій, оскільки з норм діючого законодавства вбачається порушення її прав навіть без цієї постанови і єдиним способом захисту порушеного права є судовий.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином судовими повістками (а.с. 126, 127), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 26 березня 1980 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, після укладення якого прізвище дружини зазначено як « ОСОБА_4 » (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13 вересня 2016 року виконкомом Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області (а.с.27).

Відповідно до розпорядження голови Боївської сільської ради народних депутатів від 05 вересня 1996 року № 39 за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , отриманий ним за переселенням в 1984 році.

Згідно з відомостями погосподарських книг № 25-26 за 1991-1995 роки та № 13 за 2001-2005 роки членами домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 зазначені: ОСОБА_2 голова господарства, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_5 син (а.с. 19-21).

З погосподарської книги № 23 на 2016-2023 роки вбачається, що зареєстрованими членами домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 вибув 09 вересня 2016 року у зв`язку зі смертю (а.с. 25).

Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого КП Володарської районної ради «Бюро технічної інвентаризації», станом на 16 жовтня 2009 року житловий будинок по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. А-1, веранди літ. а1, гаражу літ. Ж, сараю літ. Е (а.с. 15-17). Ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами станом на 06 листопада 2017 року складає 68500 грн. (а.с. 8).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 жовтня 2018 року №142448140 вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 (а.с. 10).

З довідки Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області № 388 від 06 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 з 1986 року по теперішній час мешкає у житловому будинку АДРЕСА_1 , до 2001 року вказаний будинок був без зазначення номеру (а.с. 13).

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено порушення її права на спадкування, а також те що вона позбавлена можливості реалізувати це право через нотаріуса або уповноважену на це посадову особу відповідного органу місцевого самоврядування.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися.

З роз`яснень, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів щодо звернення до нотаріуса або до іншої уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину чи щодо належної відмови нотаріуса (постанови) у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за померлим ОСОБА_2 , позивачкою не надано. Не надано таких доказів і апеляційному суду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що правових підстав для задоволення позову немає.

Доводи апеляційної скарги фактично зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку, тому висновків суду вони не спростовують.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно оцінив докази, що надані сторонами, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2019 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

О.М. Пономарьова