Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 757/27840/17-ц

провадження № 61-5366св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду міста Києва, у складі судді Гладун Х. А., від 24 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Головачова Я. В., Поливач Л. Д., Шахової О. В., від 12 грудня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів прокуратури.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що він станом на березень 2014 року займав посаду старшого слідчого відділу з розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, слідчого управління УМВС України в Чернігівській області (далі - СУ УМВС України в Чернігівській області). 07 березня 2014 року прокуратурою Чернігівської області йому повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 366 КК України та частинами першою, третьою статті 191 КК України у кримінальному провадженні № 0000106 від 10 грудня 2013 року. 21 березня 2017 року його було відсторонено від посади старшого слідчого відділу з розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, слідчого управління УМВС України в Чернігівській області строком на 2 місяці. Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_3 було визнано невинним та виправдано за відсутністю у його діях складу злочинів, передбачених частиною першою статті 366 КК України та частинами першою, третьою статті 191 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 травня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 вересня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 05 травня 2015 року. Заявник вказав, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності тривало з 07 березня 2014 року по 14 вересня 2015 року, що становить 18 місяців 7 днів.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України майнову шкоду у розмірі 14 191, 64 грн (11 000, 00 грн сплачених у зв'язку з наданням йому правової допомоги та 3 191, 64 грн недоотриманого заробітку) та моральну шкоду у розмірі 270 000, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування майнової шкоди 11 000, 00 грн та 25 000, 00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачеві внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності було завдано майнової та моральної шкоди. Досудове та судове слідство стосовно позивача тривало 7 місяців, він був вимушений докладати зусиль для доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, приймати участь в процесуальних діях на стадії досудового розслідування та в судових засіданнях, що призвело до зміни його звичного укладу життя, неможливості нормально працювати через постійну зайнятість, негативно вплинуло на його сімейний стан та сталий уклад життя, що свідчить про завдання останньому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підтверджені належними доказами. Вимоги у частині стягнення неотриманої заробітної плати не задоволено у зв'язку з тим, що наведений в позовній заяві розрахунок не відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року скасовано у частині відмови ОСОБА_3 у стягненні недоотриманого заробітку і ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково і стягнуто із Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 2 532, 60 грн недоотриманого заробітку. Змінено рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року у частині відшкодування моральної шкоди. Збільшено розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню із Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3, з 25 000, 00 грн до 50 000, 00 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що місцевий суд не врахував, що надання позивачем неправильного розрахунку недоотриманої ним заробітної плати не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неотриманої заробітної плати. Розмір моральної шкоди вирахувано із урахуванням розміру мінімальної заробітної плати. Також апеляційний суд вказав про те, що місцевим судом неправильно обраховано строк перебування позивача під слідством та судом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У січні 2018 року Державною казначейською службою України подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Місцевим судом не враховано, що вимоги ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів прокуратури, підлягають розгляду Новозаводським районним судом м. Чернігова. Державна казначейська служба України не несе відповідальність за дії органів державної влади. Стягнення майнової та моральної шкоди з Державної казначейської служби України змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Крім того, місцевий суд мав залучити до участі у справі прокуратуру Чернігівської області. Разом з цим, судами невірно визначено розмір відшкодування моральної шкоди.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

13 березня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів прокуратури, за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи відзиву на касаційну скарги

ОСОБА_3у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_3 займав посаду старшого слідчого відділу з розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, СУ УМВС України в Чернігівській області.

07 березня 2014 року прокуратурою Чернігівської області ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 366, частинами першою, третьою статті 191 КК України.

Відповідно до наказу від 21 березня 2014 року № 53 о/с, виданого виконуючим обов'язки начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Чернігівській області ОСОБА_4, ОСОБА_3 відсторонено від посади старшого слідчого відділу з розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, СУ УМВС України в Чернігівській області строком на 2 місяці.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 травня 2015 року, ОСОБА_3 визнано невинуватим та виправдано за відсутністю у його діях складу злочину.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України, 2004 року, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У статті 19 ЦПК України, 2004 року, визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини третьої статі 10, статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Згідно положень статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У наведених статтею першою цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (стаття 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частинами першою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3 200, 00 грн.

Право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин та з підстав, передбачених указаними нормами матеріального права, правильними, законними та обґрунтованими є висновки апеляційного суду при визначенні розміру моральної шкоди, з урахуванням того, що розмір мінімальної заробітної плати на час звернення позивача до суду становив - 3 200, 00 грн. Апеляційний суд правильно керувалися засадами розумності, виваженості та справедливості, а також прийняв до уваги те, що позивач перебував під слідством та судом 15 місяців. Датою закінчення перебування позивача під судом слід вважати 05 травня 2015 року - дату постановлення ухвали Апеляційним судом Чернігівської області про залишення вироку Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 жовтня 2014 року без змін.

Місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно вирішив позовну вимогу про стягнення майнової шкоди (витрати на правову допомогу) у загальному розмірі 11 000, 00 грн.

Рішення місцевого суду у частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди (витрат на правову допомогу) відповідає нормам матеріального та процесуального права, принципам і завданням цивільного судочинства, вимогам статті 213, 214 ЦПК України, 2004 року, щодо законності й обґрунтованості.

Висновки місцевого та апеляційного суду підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення у частині стягненні на користь позивача недоотриманого заробітку, вірно зазначив, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди для робітників і службовців обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100».

Разом з тим, ухвалюючи нове рішення у частині позовних вимог про стягнення недоотриманого заробітку з Державної казначейської служби України, апеляційний суд не врахував наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України.

Апеляційний суд вказаного не врахував та безпідставно стягнув 2 532, 60 грн недоотриманого заробітку на користь ОСОБА_3 саме із Державної казначейської служби України, а не шляхом списання цих коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що під час розгляду справи суди попередніх інстанцій повно встановили обставини справи, однак апеляційний суд неправильно застосував вищенаведені норми права, судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні у частині способу стягнення недоотриманого заробітку на користь ОСОБА_3

Посилання заявника на те, що Печерський районний суд міста Києва не є судом, який визначено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для вирішення спірного питання є безпідставними, оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом на загальних підставах, визначених ЦПК України, 2004 року, у тому числі і з дотриманням правил територіальної підсудності (за місцем знаходження відповідача).

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, у цій справі Державна казначейська служба України є компетентним органом, який представляє державу.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року змінити у частині способу стягнення недоотриманого заробітку на користь ОСОБА_3.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 недоотриманий заробіток в сумі 2 532 (дві тисячі п'ятсот тридцять дві) грн 60 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк