Справа № 153/1668/18
Провадження № 22-ц/801/2106/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 рокуСправа № 153/1668/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ,

стягувач: ОСОБА_2 ,

заінтересована особа: державний виконавець Ямпільського районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Мушик Т.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2019 року, постановлену складі судді Дзерина М.М., в залі суду,

встановив:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на рішення державного виконавця Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Мушик Т.В..

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні Ямпільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом № 153/1668/18 від 01 квітня 2019 року, виданим Ямпільським районним судом Вінницької області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на реабілітацію дитини інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 26 657 грн.

Скаржником вказано, що він двічі, а саме 18 червня 2019 року та від 25 липня 2019 року, писав письмові заяви начальнику Ямпільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про утримання боргу з його заробітної плати, яку він отримує в Ямпільській державній лікарні ветеринарної медицини, а також частково погасив заборгованість у розмірі 1 500 грн., однак 19 серпня 2019 року на підставі його письмової заяви він отримав у Ямпільському районному відділі ДВС копію оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 14 червня 2019 року, яка винесена головним державним виконавцем Ямпільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Мушик Т.В.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 14 червня 2019 року, державний виконавець керуючись ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» наклав арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», а саме НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , при цьому на рахунок НОМЕР_1 , який відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» здійснюється нарахування його заробітної плати, яка є його основним доходом.

Постанову головного державного виконавця Ямпільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 14 червня 2019 року про арешт коштів, ОСОБА_1 вважає неправомірною, оскільки вказана постанова унеможливлює своєчасне отримання ним та виплату йому заробітної плати та інших виплат, що призводить до порушення його конституційних прав. Законних підстав для накладення арешту на банківський рахунок з якого він отримує заробітну плату немає.

Окрім цього, вказав, що 25 липня 2019 року головним державним виконавцем Ямпільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка направлена на виконання за місцем його роботи і з його заробітної плати бухгалтерія проводить відрахування на погашення боргу, що передбачено чинним законодавством, а тому накладення арешту на рахунок з якого він отримує заробітну плату є недоцільним та безпідставним.

Посилаючись на викладені вище обставини, скаржник просить визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт коштів боржника винесену 14 червня 2019 року головним державним виконавцем Ямпільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Мушик Т.В..

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 виходив з того, що державний виконавець діяв відповідно до наданих йому повноважень та в порядку передбаченому законом, а також вказав на те, що скаржником не доведено та не надано доказів того, що арешт накладений державним виконавцем на рахунок на який він отримує виключно заробітну плату.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу вказуючи, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 03 жовтня 2019 року надійшов відзив Ямпільського районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області у якому вказано на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник Ямпільського районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надано заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що Ямпільським районним судом Вінницької області 12 лютого 2019 року було видано виконавчий лист №153/1668/18 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на реабілітацію дитини інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 26 657 гривень.

На підставі виконавчого листа, 02 квітня 2019 року старшим державним виконавцем Морозюком Н.С. було відкрито виконавче провадження № 58770462.

02 квітня 2019 року державним виконавцем було зроблено запити до державних та банківських установ про наявність майна та коштів, які зареєстровані за боржником ОСОБА_1

16 квітня 2019 року надійшла відповідь із Держпродспоживслужби у Вінницькій області про те, що сільськогосподарська техніка за боржником не зареєстрована.

23 квітня 2019 року надійшла відповідь із ПАТ КБ «Приватбанк» про наявність у божника відкритих рахунків у ПАТ КБ «Приватбанк», а саме НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

У відповіді на запит суду, банком не вказано залишок коштів на рахунках, окрім того, не повідомлена інформація про характер призначення даних рахунків: спеціальний режим використання, спеціальні та інші рахунки, звернення стягнення на які заборонено законом.

06 червня 2019 року з письмовою заявою до відділу ДВС звернулась стягувач ОСОБА_2 про застосування до боржника заходів примусового характеру, в тому числі накладення арешту на кошти боржника.

07 червня 2019 року було здійснено виклик боржника на 13 червня 2019 року, який направлено простою кореспонденцією, на виклик боржник не з`явився.

В результаті проведення виконавчих дій встановлено, що за боржником будь-якого ліквідного нерухомого та рухомого майна не зареєстровано.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий судовий розгляд (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

14 червня 2019 року головним державним виконавцем Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Мушик Тетяною Василівною було винесено постанову ВП № 58770462 про арешт коштів боржника. Згідно даної постанови накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах): НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення 29 622 грн. 70 коп.

Отже, вказаною постановою накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , окрім заробітної плати.

18 червня 2019 року від боржника надійшла письмова заява про звернення стягнення та утримання боргу із його заробітної плати.

25 червня 2019 року на депозит Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надійшли кошти у сумі 1500 грн. Після утримання боргу зі сплати аліментів, 25 липня 2019 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання до бухгалтерії підприємства у розмірі 40% (за письмовою заявою боржника від 25 липня 2019 року).

Як видно із приєднаних до матеріалів справи довідок АТ КБ «ПриватБанк», на картковий рахунок № НОМЕР_1 надходять кошти із різним призначенням як від фізичних так і від юридичних осіб, у тому числі і заробітна плата.

Разом з тим, боржник ОСОБА_1 не надав державному виконавцю та суду доказів про те, що картковий рахунок № НОМЕР_1 призначений виключно для нарахування заробітної плати, зокрема в матеріалах справи відсутні відомості про те, що роботодавцем боржника перераховується заробітна плата виключно на картковий рахунок № НОМЕР_1 .

Більше того, накладаючи арешт на кошти боржника державний виконавець у постанові від 14 червня 2019 року зазначив про арешт коштів на рахунках боржника окрім коштів, звернення стягнення на які заборонено законом, зокрема заробітна плата.

Отже, доводи ОСОБА_1 про неправомірність дій та незаконність постанови державного виконавця є безпідставними.

Звертається увага на те, що частиною 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно із ч. 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 не надав державному виконавцю документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлений можливості надати державному виконавцю документальне підтвердження того, що один з його рахунків має спеціальний режим використання та звернутися з вимогою про зняття арешту з цього рахунку на підставі ч. 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення скаржником вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.В. Оніщук

Судді: С.Г. Копаничук

С.К. Медвецький