ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7516/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/817/758/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 304090200
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Іванюта О.М.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/7516/13-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2013 року, ухваленого суддею Дзюбановським Ю.І., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк", в особі відділення "Тернопільське РУ" Акціонерного товариства "Родовід Банк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивувало тим що, між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" на підставі Статуту, та відповідачем ОСОБА_1 11 листопада 2007 року було укладено договір № Ск-201-000050/11-2007. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався відкрити відповідачу картковий рахунок, емітувати та надати йому платіжну картку, а також надати йому споживчий кредит у розмірі 4363,60 грн. строком дії до 15 листопада 2009 року включно із сплатою 7 процентів річних за користування кредитними коштами.

Посилаючись на порушення боржником умов кредитного договору, ПАТ "Родовід Банк" просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, процентів за користування кредитом; за управління кредитом та заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, процентів та внесення плати за управління та обслуговування кредиту, на загальну суму 37 350,36 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2013 року вирішено: Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі відділення «Тернопільське РУ» Акціонерного товариства «Родовід Банк» (рахунок для стягнення заборгованості №2909762 в АТ «Родовід Банк», МФО 321712, ЗКПО 14349442) заборгованість за Кредитним договором № Ск-201-000050/11-2007 від 11.11.2007 року в сумі 37 350 (тридцять сім тисяч триста п`ятдесят) грн. 36 коп. та судовий збір в сумі 373 (триста сімдесят три) грн. 50 коп.

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 28 березня 2019 року про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 липня 2013 року відмовлено. Роз`яснено, що рішення суду може бути оскаржено в загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду.

Не погодившись із рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02 липня 2013 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відмовити.

Вказав, що суд не врахував вимоги ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів та стягнув з відповідача пеню в розмірі, що на 957% перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту. Крім того суд не застосував строків позовної давності до спірних правовідносин, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Представники Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» та його правонаступника у даній справі - товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Горизонт в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Задовольняючи позов в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором № Ск-201-000050/11-2007 від 11 листопада 2007 року суд першої інстанції виходив з того, що така заборгованість по кредитному договору не погашена, а тому ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити її у повному обсязі.

З цими висновками колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Ск-201-000050/11-2007. Відповідно до умов вказаного кредитного договору Банк надав позичальнику ОСОБА_1 споживчий кредит у розмірі 4363,60 грн. строком дії до 15 листопада 2009 року включно із сплатою 7 процентів річних за користування кредитними коштами.

Пунктом 4.1.9 кредитного договору встановлено порядок повернення кредитних коштів, відповідно до якого Держатель (відповідач у справі) зобов`язався щомісяця погашати заборгованість за споживчим кредитом згідно з Графіком (додаток № 1 до цього Договору), а також повністю погасити заборгованість за споживчий кредит в строк остаточного погашення, зазначеного в пункті 1.1.5. Цього договору, тобто до 15 листопада 2009 року. У випадку не погашення заборгованості у встановлені терміни, вона вважається простороченою.

Відповідно до пункту 2.14 кредитного договору за обслуговування споживчого кредиту передбачена щомісячна плата, розмір якої становить 2,65 процента від суми наданого споживчого кредиту, яка нараховується Банком в останній робочий день місяця, а також 15 листопада 2009 року та в день повного погашення споживчого кредиту, але не пізніше строку, вказаного в п. 1.1.5 цього Договору.

На виконання положень кредитного договору щодо видачі кредиту, Відкрите акціонерне товариство "Родовід Банк" видало і передало відповідачу платіжну картку та зарахувало кошти на картковий рахунок, що підтверджується банківською випискою; рахунком № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконав, порушив строки здійснення щомісячних платежів, припинив здійснення платежів, в зв`язку з чим Банком нарахована заборгованість за кредитним договором.

Так, згідно наданого банком розрахунку заборгованості загальний розмір не виконаних зобов`язань Позичальника перед банком склав 37 350,36 гривень, а саме:

- 3 292,54 грн. - заборгованість по кредиту;

- 353,60 грн. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами;

- 2197,15 грн. - заборгованість по платі за управління кредитом;

- 31 507,07 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, процентів та внесення плати за управління та обслуговування кредиту.

Також встановлено, що правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Родовід Банк" є Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" на підставі Статуту.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року до справи залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» в якості процесуального правонаступника позивача Акціонерного товариства «Родовід банк».

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Щодо суми заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом відповідач та його представник не заперечували.

У той же час в заяві до суду першої інстанції про перегляд заочного рішення а також в апеляційній скарзі на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 липня 2013 року представник відповідача просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і просив відмовити у позові.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З виписки особового рахунку відповідача вбачається, що останній платіж на погашення боргу за даним кредитним договором було здійснено 28 травня 2008 року.

Трирічний строк давності спливає 29 травня 2011 року. Банк звернувся з позовом до суду 15 березня 2012 року.

З дня звернення до суду з даним позов строк позовної давності не минув до чергових платежів, передбачених додатком № 1 до цього Договору, починаючи з 15 березня 2009 року.

Таким чином, розмір заборгованості по кредиту, обчислений за період з 15 березня 2009 року по 15 листопада 2015 року (згідно додатку № 1 до Договору) становить 1620,34 грн. (95,52 + 185,24 + 186,63 + 187,44 + 188,77 + 189,67 +190,79 + 192,03 + 204.25 за 15 днів).

Відповідно, розмір процентів за вказаний період складає 54,41 грн (5,12 + 10,13 + 8,74 + 7,93 + 6,60 + 5,70 + 4,58 + 3,34).

Таким чином, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1677,75 грн.

Підстав для іншої частини позовних вимог не має, виходячи з такого.

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України).

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження порушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, обчислення пені зроблено за простроченим кредитом, простроченими процентами (яка по закінченні строку договору не нараховується), та за простроченою платою за управління кредитом, платежі по яких повинні здійснюватись згідно додатку № 1 до договору до 15 листопада 2009 року.

З даним позовом товариство звернулося до суду 15 березня 2012 року, що дає правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині у зв`язку з пропуском позивачем строку спеціальної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Крім того, пеня за кредитом нарахована із суми простроченого кредиту у розмірі 3292,54 грн, а не із суми щомісячних платежів, як передбачено умовами кредитного договору (пункти 4.1.8; 4.1.9; 6.1.4 Договору), що є додатковою підставою для відмови у цій частині позову.

При цьому апеляційний суд не вбачає підстав для нарахування плати за обслуговування кредиту і відповідно, нарахування пені за прострочення плати за управління кредитом.

Апеляційний суд бере до уваги положення частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до яких до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважаються таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно зі статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 відомо, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Вказана позиція висловлена в Постанові Верховного Суд у від 29 серпня 2019 року у справі № 480/2235/15-ц.

Отже, розглядаючи позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з постановлення нового рішення.

Згідно із вимогами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 373,50 грн судового збору.

Відповідач повинен відшкодувати позивачу 16,80 грн пропорційно від задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2013 року скасувати і постановити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Горизонт до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Горизонт (), яка є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», заборгованість за кредитним договором № Ск-201-000050/11-2007 від 11 листопада 2007 року 1677,75 грн. та судовий збір в розмірі 16,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 жовтня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.