Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 725/1896/14-ц

провадження № 61-5408св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя- доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Боянівка Імпекс ЛТД», Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2014 року у складі судді Федіної А. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Височанської Н. К., Лисака І. Н.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Боянівка Імпекс ЛТД» (далі - ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД»), Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ТОВ «Укрсоцбанк») про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 08 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», від імені якого діяв директор ОСОБА_1, укладено генеральний договір про здійснення кредитування № 39, згідно з яким ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у межах ліміту 3 505 150,00 доларів США та у вигляді овердрафту у формі кредитної лінії у межах ліміту 2 200 000 грн 00 коп. й у межах загального ліміту кредитування у сумі 19 200 000 грн 00 коп., зі сплатою 18,00 % річних у гривнях та 13 % річних у доларах США на строк до 07 серпня 2011 року.

08 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-А» (далі - ТОВ «Інтер-А») укладено договір поруки № 39, відповідно до якого ТОВ «Інтер-А» зобов'язалось відповідати за неналежне виконання ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» умов генерального договору про здійснення кредитування № 39 щодо повернення останнім кредиту у розмірі максимального ліміту кредитування - 19 200 000 грн 00 коп., зі сплатою 18 % річних у гривнях та 13 % річних у доларах США, не пізніше 07 серпня 2011 року.

07 серпня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛДТ» укладено договір № 1 про зміну умов генерального договору про здійснення кредитування № 39, яким сторони погодили, що банк зобов'язується надати товариству грошові кошти у гривнях та/або доларах США у межах загального ліміту у сумі 3 500 000,00 доларів США, з яких ліміт у сумі 1 000 000,00 доларів США зі сплатою 23 % річних у гривнях, та 13 % річних у доларах США.

31 серпня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», ОСОБА_1 укладено договір поруки № 925-880/115-ПФО22, за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язався солідарно відповідати перед банком за неналежне виконання ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» умов генерального договору про здійснення кредитування від 08 серпня 2008 року № 39 та договору від 07 серпня 2009 року № 1 про зміну умов зазначеного генерального договору.

12 липня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» укладено договір № 2 про зміну умов генерального договору про здійснення кредитування № 39, яким сторони погодили змінити проценти за користування кредитом з 23 % річних у гривнях на 21 % річних у гривнях та з 13 % річних у доларах США на 14 % річних у доларах США.

05 серпня 2011 року між банком та товариством укладено договір № 3 до генерального договору про здійснення кредитування № 39 відповідно до якого, крім іншого, змінено процентну ставку за користування кредитними коштами з 14 % річних на 15 % річних у доларах США та продовжено період кредитування ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» за генеральним договором про здійснення кредитування від 08 серпня 2008 року до 05 серпня 2014 року.

Внаслідок укладення 12 липня 2010 року договору № 2 та 15 серпня 2011 року договору № 3 відбулось підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами, наданими ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» на підставі генерального договору про здійснення кредитування № 39.

Разом із цим з поручителем ОСОБА_1 такі зміни за кредитним договором не погоджувались. Оскільки підвищення процентної ставки призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, то ОСОБА_1 просив суд на підставі частини першої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, припинити договір поруки.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2014 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умовами договору поруки від 31 серпня 2009 року № 925-880/115-ПФО22 передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням та укладення додаткових угод до генерального договору про здійснення кредитування від 08 серпня 2008 року № 39. Поручитель ОСОБА_1, обіймаючи посаду директора ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» та укладаючи від імені позичальника - ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» додаткові договори про зміну розміру процентів за користування кредитними коштами, був обізнаний про збільшення обсягу його відповідальності як поручителя за цим кредитним зобов'язанням, однак не заперечував проти внесення цих змін. З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що підстави для припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відсутні.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Останньою ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діяла ОСОБА_2, відхилено, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2014 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у самому тексті договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх погашення без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, тому підписуючи договір поруки, поручитель погодився з умовами основного кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки та зобов'язання перед банком відповідати солідарно за невиконання позичальником усіх його зобов'язань у повному обсязі, зокрема й тих, що виникли з умов кредитного договору та тих, що можуть виникнути у майбутньому. Крім цього, термін «порука» вжито у частині першій статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у розумінні зобов'язального правовiдношення, з припиненням якого втрачає чинність і сам договір поруки. Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати припиненим договір поруки, а не припинити саму поруку, що вказує на обрання ним неправильного способу захисту у розумінні статті 16 ЦК України. На підставі вищезазначеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову у позові ОСОБА_1, у зв'язку із чим залишив його без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У липні 2016 року ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова Верховного Суду України від 05 червня 2013 року у справі № 6-43цс13 містить правовий висновок про те, що згода поручителя на збільшення обсягу відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Тобто випадкова проінформованісь поручителя про внесення змін до основного зобов'язання і навіть відсутність заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатися як надання ним згоди на такі зміни. Судом першої інстанції в основу свого рішення було покладено припущення про таку згоду, яке ґрунтується на самому лише факті того, що ОСОБА_1 є директором ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД». Разом із цим ОСОБА_1 як поручитель ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» свою згоду на підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами у спосіб, визначений договором поруки, не надавав. Крім того, позивач має право обирати найбільш ефективний спосіб захисту його прав та законних інтересів як поручителя, а тому він вважає що захист його прав має бути саме шляхом визнання припиненим договору поруки.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Першотравневого районного суду м. Чернівці.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», від імені якого діяв директор ОСОБА_1, укладено генеральний договір про здійснення кредитування № 39, згідно з яким ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у межах ліміту 3 505 150,00 доларів США та у вигляді овердрафту у формі кредитної лінії у межах ліміту 2 200 000 грн 00 коп. й у межах загального ліміту кредитування у сумі 19 200 000 грн 00 коп., зі сплатою 18,00 % річних у гривнях та 13 % річних у доларах США на строк до 07 серпня 2011 року.

08 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», ТОВ «Інтер-А» укладено договір поруки № 39, відповідно до якого ТОВ «Інтер?А» зобов'язалось відповідати за неналежне виконання ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» умов генерального договору про здійснення кредитування № 39 щодо повернення останнім кредиту у розмірі максимального ліміту кредитування - 19 200 000 грн 00 коп., зі сплатою 18 % річних у гривнях та 13 % річних у доларах США, не пізніше 07 серпня 2011 року.

07 серпня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛДТ» укладено договір № 1 про зміну умов генерального договору про здійснення кредитування № 39, яким сторони погодили, що банк зобов'язується надати товариству грошові кошти у гривнях та/або доларах США у межах загального ліміту у сумі 3 500 000,00 доларів США, з яких ліміт в сумі 1 000 000,00 доларів США зі сплатою 23 % річних у гривнях, та 13 % річних у доларах США.

31 серпня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», ОСОБА_1 укладено договір поруки № 925-880/115-ПФО22, за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язався солідарно відповідати перед банком за неналежне виконання ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» умов генерального договору про здійснення кредитування № 39 від 08 серпня 2008 року та договору від 07 серпня 2009 року № 1 про зміну умов зазначеного генерального договору.

12 липня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» укладено договір № 2 про зміну умов генерального договору щодо здійснення кредитування № 39, яким сторони погодили змінити проценти за користування кредитом з 23 % на 21 % річних у гривнях та з 13 % на 14 % річних у доларах США.

05 серпня 2011 року між банком та товариством укладено договір № 3 до генерального договору про здійснення кредитування № 39, відповідно до якого, крім іншого, змінено процентну ставку за користування кредитними коштами з 14 % річних на 15 % річних у доларах США та продовжено період кредитування ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» за генеральним договором про здійснення кредитування від 08 серпня 2008 року до 05 серпня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Суди попередніх інстанцій встановили, що внаслідок укладення 12 липня 2010 року договору № 2 та 05 серпня 2011 року - договору № 3, відбулось підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами, наданими банком ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» на підставі генерального договору про здійснення кредитування № 39. Разом з цим зміни до договору поруки про збільшення його відповідальності, укладеного з ОСОБА_1, не вносились.

За своєю правовою природою згода поручителя на зміну зобов'язання є одностороннім правочином, для вчинення якого непередбачено обов'язкової письмової форми та вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частина друга статті 205 ЦК України).

Судами, при вирішенні аналогічних спорів, необхідно надавати належну оцінку діям поручителя, які б свідчили про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин та застосували норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, дійшли обгрунтованого висновку про те, що умовами договору поруки було передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням та укладення додаткових угод до основного договору, також договір поруки не містить умов щодо обов'язкового письмово повідомлення про зміну відсоткової ставки за основним зобов'язанням, тому поручитель, обіймаючи посаду директора юридичної особи - боржника, підписуючи додаткові угоди про зміну умов основного зобов'язання, був повідомлений про збільшення процентної ставки та дав на це свою згоду.

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 26 березня 2014 року у справі № 6?11цс14.

Доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, висновків судів не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю. В. Черняк