Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 330/905/15-ц

провадження № 61-13951св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6, на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року у складі судді Ковальчук О. А. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2016 року у складі колегії суддів Савченко О. В, Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» ( далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, 11 червня 2008 року між акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» ( далі - АБ «АвтоЗАЗбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру»), та

ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 180 000,00 дол. США з кінцевим строком погашення до 08 червня 2018 року зі сплатою 14,4 % річних за користування кредитом.

Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АБ «АвтоЗАЗбанк» та в ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, за яким останні передали банку в іпотеку майно, а саме: будівлю громадського харчування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову будівлю, лебьодочну, що знаходиться на АДРЕСА_2, земельну ділянку площею 0,1338 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

06 червня 2014 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами банк відступив товариству свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитами, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Також між банком то товариством було укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами. Дані про зміну іпотекодержателя були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ураховуючи викладене та посилаючись на те, що ОСОБА_4 неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 21 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі

2 766 893,93 грн, а також з огляду на те, що відповідачі добровільно не погоджуються сплатити цю суму заборгованості, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю громадського харчування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову будівлю, лебьодочну, що знаходиться на АДРЕСА_2, земельну ділянку площею 0,1338 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом проведення прилюдних торгів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня

2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю суспільного харчування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову будівлю, лебьодочну, що знаходиться на АДРЕСА_2, земельну ділянку площею 0,1338 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2008 року, яка станом на 21 квітня 2015 року складає 2 766 893, 93 грн, а саме: за кредитом - 2 365 863, 88 грн, за відсотками - 341 091, 65 грн, пеня за останній рік - 59 938,40 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2016 року рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року залишено без змін, доповнивши речення абзацу 2 резолютивної частини рішення словами «під час проведення виконавчих дій».

Судові рішення мотивовані тим, що позичальник належним чином кредитні зобов'язання не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, тому відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» є правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його від імені позивача будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У жовтні 2016 року представником ОСОБА_4 та ОСОБА_5- ОСОБА_6 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подано касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судове рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили усі фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, зокрема не перевірили, чи реалізовано предмет іпотеки, та чи погашено кредит за рахунок реалізації предмета іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відступлення права вимоги повинно бути здійснено з належним повідомленням боржника (позичальника), проте їм не було направлено відповідного письмового повідомлення. Крім того, позивачем не надано суду належних доказів, які б вказували на правомірність договору факторингу від 06 червня 2014 року. Судами не враховано, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» ліцензій на здійснення валютних операцій та факторингової діяльності не мають, що свідчить про укладення ними правочинів без відповідної цивільної правоздатності. Також, судами у порушення положень статті 39 Закону України «Про іпотеку» в резолютивній частині рішення не зазначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначало, що доводи касаційної скарги, що позивач не надав суду належних доказів про відступлення прав вимог за договором факторингу від 06 червня 2014 року, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи є нотаріально посвідчений договір факторингу з усіма додатками до нього. Позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 11 червня 2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 180 000,00 дол. США з кінцевим строком погашення до 08 червня 2018 року, зі сплатою 14,4 % річних за користування кредитом з наступними змінами та доповненнями (т. 1 а. с. 6-7).

Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АБ «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № 57-П/08, за яким останні передали банку в іпотеку майно: будівлю громадського харчування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову будівлю, лебьодочну, що знаходиться на АДРЕСА_2, земельну ділянку площею 0,1338 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 16-17).

06 червня 2014 року між ПАТ «Банк Кіпру», як правонаступником усіх прав та обов'язків АБ «АвтоЗАЗбанк», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Банк Кіпру» відступив товариству свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами укладеними з боржниками, зазначеними в реєстрі позичальників та в переліку кредитних договорів, право вимоги якої належить банку, в тому числі й за кредитним договором, додатковою угодою до нього та договором іпотеки, які укладені з ОСОБА_4, ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 51-70).

На виконання пункту 2.4 договору факторингу, в якому зазначено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги за договорами забезпечення відбувається в момент укладення договору(ів) щодо передачі права вимоги за договорами забезпечення, 06 червня 2014 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено нотаріально посвідчений договір про передачу прав за іпотечними договорами. Дані про зміну іпотекодержателя були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 09 червня 2014 року (т. 1, а. с. 71-74, 25).

Згідно з додатком № 1 до договору про передачу прав за іпотечними договорами від 06 червня 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» було передано право вимоги за договором іпотеки від 11 червня 2008 року № 57-П/08,іпотекодавцями за яким є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 73-74).

Згідно пункту 1 частини першої та третьої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 ЦК України).

Відповідно до статей 514, 515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Натомість відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

З вищенаведеного можна зробити висновок про те, що відступлення права вимоги - це одна з підстав заміни кредитора в зобов'язанні. Факторинг є фінансуванням під відступлення права грошової вимоги. У договорі факторингу фактором виступає виключно банк або інша фінансова установа.

Положення ЦК України не містять жодних обмежень щодо предмету договору факторингу (право грошової вимоги), за критерієм віднесення носія вказаної заборгованості до кола суб'єктів господарювання. Так, згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, ЦК України не містить вимоги щодо предмету договору в залежності від належності вказаної заборгованості до фізичної особи чи до суб'єкту господарювання.

Відповідно до частини другої статті 1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Судами встановлено, що письмові повідомлення про зміну кредитора та вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості у строк до 30 днів з моменту надіслання цієї вимоги були направлені ТОВ «Кредитні ініціативи» на адресу відповідачів 05 травня 2015 року (т. 1, а. с. 46-50).

Згідно зі статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості, внаслідок невиконання ОСОБА_4 умов кредитного договору та додаткових угод до нього, її розмір станом на 21 квітня 2015 року складає 2 766 893, 93 грн (т. 1, а. с. 33-45).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

За вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

За змістом частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

З метою погодження початкової ціни для подальшої реалізації предмету іпотеки як позивач, так і відповідачі провели оцінку іпотечного майна.

Проте, у зв'язку з різними результатами оцінки, з якими кожна із сторін не погоджується, згоди між ними щодо ціни продажу іпотечного майна досягнуто не було.

Разом з тим, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Так, ВеликаПалата Верхового Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року № 14-11цс18 дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, прийняв рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки, а саме: будівлю громадського харчування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову будівлю, лебідочну, що знаходиться по АДРЕСА_2, земельну ділянку площею 0,1338 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2008 року, яка станом на 21 квітня 2015 року складає 2 766 893, 93 грн, а саме: за кредитом - 2 365 863, 88 грн, за відсотками - 341 091, 65 грн, пеня за останній рік - 59 938,40 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Крім того, постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року залишено без змін, якими позов ОСОБА_4 Є до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Таким чином є безпідставними доводи касаційної скарги про одночасне стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, та що у позивача відсутнє право вибору такого способу судового захисту як звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц).

Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Таким чином, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку відповідно до вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України2004 року та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин судові рішення відповідають вимогам статей 212-215, 316 ЦПК України 2004 рокущодо законності й обґрунтованості.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 жовтня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 червня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик