Справа № 183/1380/19
№ 2/183/2050/19
18 жовтня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Устименко М.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Новомосковський міськрайонним відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
04 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Новомосковський міськрайонним відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 21 березня 2017 року № 2205, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною щодо стягнення заборгованості у розмірі 33 468 грн.
Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 21 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 2205 щодо безспірного стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за Генеральною угодою б/н від 21 квітня 2016 року. З цього приводу, за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» Новомосковським міськрайонний відділом ДВС ГТУЮ У Дніпропетровській області 18 липня 2017 року було відкрите провадження ВП № 54317310.
Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений незаконно, оскільки нотаріусом при його вчиненні не був встановлений факт безспірності заборгованості, а також порушено вимоги Конституції України.
Позивач вказує, що перед вчиненням виконавчого напису, нотаріусом цього не перевірено, а таким чином порушено вимоги щодо безспірності договору, а також порушено строки звернення за вчиненням виконавчого напису, тому просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою суду від 04 березня 2019 року відкрито провадження у справі.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, тому суд, відповідно до вимог ст.. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи.
Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надала суду письмові пояснення, у яких позов не визнала.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази, з точки зору допустимості та належності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Суду подано копію виконавчого напису 21 березня 2017 року № 2205, у відповідності до якого приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, запропонував стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 33 468грн., що є її боргом за Генеральною угодою № б/н від 21.04.2016 року, з часу укладання Генеральної угоди - 21.04.2016 до 16.02.2017 року укладеною між нею та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк».
На виконання ухвали суду про витребування доказів нотаріусом подано копію матеріалів, на підставі яких нею було вчинено виконавчий напис.
Виконавчий напис нотаріусом було вчинено на підставі заяви стягувача, датованою 21.02.2017 року, до якої подано письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Однак, така вимога не містить а ні дати, а ні вихідного номеру, при цьому банк вимагає від боржника сплатити суму боргу протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати відправлення письмової вимоги.
Належних та допустимих доказів про те, що дана вимога направлялася боржнику матеріали справи не мітять. Заява банку про вчинення виконавчого напису датована банком 30.03.2019 року, містить вхідний номер 21.03.2017 року. Поряд з цим, відомостей про отримання письмової вимоги ОСОБА_1 суду не подано, що суперечить вимогам закону, а саме п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, у відповідності до якої вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем або боржником, письмової вимоги про усунення порушень.
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, ст. 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).
Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів), передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Аналіз наведених норм законів дає суду дійти до наступних висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.
З огляду на вищенаведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Як зазначає у своєму позові ОСОБА_1 , в 2011 році останній дійсно отримав в ПАТ КБ «Приватбанк» кредит.
З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку заборгованості, сума боргу ОСОБА_1 нараховувалась з 21.06.2017 року, боржник не згоден з сумою заборгованості, щодо якої виданий виконавчий напис нотаріусом, а тому наявна заборгованість не є безспірною, подані докази свідчать про недоведеність суми заборгованість, яка не може бути розцінена, як безспірна.
Посилання позивача на застосування позовної давності до правовідносин, що виникли між сторонами, заслуговують на увагу, однак не можуть бути предметом розгляду цієї справи.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинений 21 березня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за номером 2205 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 33 468грн., слід визнати таким, що не підлягає виконанню.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, вчинений 21 березня 2017року, зареєстрований в реєстрі за номером 2205 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 33 468( тридцять три тисячі чотириста шістдесят вісім ) гривень 02 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня отримання ним копію цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.