Справа № 465/5190/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3059/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м.Львів

Справа № 465/5190/16

Провадження № 22ц/811/3059/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_2

на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 29 жовтня 2018 року (суддя Ванівський Ю.М.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Державного житлово-комунального підприємства державного концерну «ЛОРТА», ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», ОСОБА_4, з участю третьої особи: Франківського районного відділу у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про визнання ордера на житлове приміщення недійсним та зняття з реєстраційного обліку,-

встановив:

Позивач звернулася з позовом про визнання недійсним ордера НОМЕР_1, виданого 5 липня 2000 року ДК «ЛОРТА» ОСОБА_4, та зобов'язання Франківського районного відділу у м. Львові Державної міграційної служби України у Львівській області зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позову посилається на те, що 5 липня 2000 року ДК «ЛОРТА» видано ордер НОМЕР_1 на право зайняття двох кімнат житловою площею 28 кв.м на ім'я ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_7 21 вересня 1998 року Міністерство Промислової політики України надало згоду ДК «ЛОРТА» на зміну статусу гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з гуртожитку для проживання одиноких громадян на гуртожиток для проживання сімей без проведення реконструкції приміщень типової блочної забудови. Вказує, що відповідно до Висновку міжвідомчої комісії Франківської районної адміністрації комісія погодила зміну статусу гуртожитку без виконання перепланування приміщень. 23 вересня 1999 року директор Департаменту житлового господарства розглянув клопотання ДЖКП «ЛОРТА», та видав наказ про дозвіл ДЖКП «ЛОРТА» використовувати приміщення гуртожитку на АДРЕСА_1 як гуртожиток для проживання сімей. Однак, в порушення вимог міжвідомчої комісії, Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, Міністерства промислової політики України, ДЖКП ««ЛОРТА» розробило проектні пропозиції перепланування гуртожитку під житловий будинок, у яких передбачено ліквідувати кухні спільного користування громадян з переплануванням їх у житлові квартири, які на підставі витягу з протоколів спільних засідань адміністрації і профкому ДК «ЛОРТА» були виділені працівникам ДК «ЛОРТА». Згідно Примірного Положення про гуртожитки, затвердженого Постановою РМ УРСР від 3 червня 1986 року №208 та ст. 58, 128-131 ЖК житлова площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи та організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянину спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу. Ордер може бути виданий лише на вільну житлову площу. Зазначає, що спірні приміщення - кухня та комора не являються житловими приміщеннями та відносяться до допоміжних приміщень, якими користувалися й інші мешканці гуртожитку, в тому числі і вона (ОСОБА_2.) та ОСОБА_8 Відтак, власником ДЖКП ДК «ЛОРТА» неправомірно видано ордер на заняття цих приміщень, оскільки на момент передачі ці приміщення не були житловими та використовувалися іншими мешканцями гуртожитку, а відтак власником порушено норму про надання ордеру лише на вільну житлову площу. Ордер дійсний протягом 30 днів. Таким чином ОСОБА_4 неправомірно видано ордер на кухню і комору, оскільки ці приміщення є нежитловими а допоміжним, якими також користувались і інші мешканці гуртожитку, обмежуючи та порушуючи також і їхні права та законні інтереси. Стверджує, що ОСОБА_4 повинна була здати ордер, однак нею в порушення вимог законодавства цього зроблено не було, а також пропущено 30-ти денний термін чинності ордера. Ордер видано ОСОБА_4 на нежилі приміщення (кладова, кухня), які не відповідають санітарним та технічним вимогам, що в свою чергу унеможливлює її проживання в них. ОСОБА_4 також повинна бути знята з реєстраційного обліку, оскільки її реєстрація в нежилому приміщенні є незаконною. Просить позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що ОСОБА_4 неправомірно видано ордер на кухню і комору, оскільки ці приміщення є нежитловими, а допоміжним. Ними також користувались інші мешканці гуртожитку. Стверджує, що ордер видано ОСОБА_4 на нежилі приміщення, які не відповідають санітарним та технічним вимогам, що унеможливлює її проживання в них. Реєстрацію в нежилому приміщенні вважає незаконною.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_4, перебувала на квартирному обліку у ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» з 1983 року.

У 1999 році гуртожитку на АДРЕСА_1, на підставі клопотання ДК «ЛОРТА», надано статус гуртожитку для проживання сімей та відповідно до наказу департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 23 вересня 1999 року ДЖКП ДК «ЛОРТА» провело заселення приміщень гуртожитку.

Згідно рішення спільного засідання адміністрації та профкомітету ДК «ЛОРТА» від 27 червня 2000 року вирішено виділити в цьому сімейному гуртожитку кухню і комору для переобладнання на житлову квартиру для проживання ОСОБА_4 і її сім'ї.

На підставі зазначеного рішення 5 липня 2000 року ОСОБА_4 видано ордер НОМЕР_1 на право зайняття у відомчому гуртожитку двох кімнат житловою площею 28 кв.м в квартирі НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 із сім'єю з 2-х осіб(ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_7).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року частково задоволено позов ОСОБА_4 Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1. На виконання рішення суду 20 листопада 2014 року видано два виконавчі листи щодо боржників у виконавчому провадженні ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено, виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_8 з зазначеного житлового приміщення та зобов'язано звільнити його від належних їм речей; вселено ОСОБА_4 в житлове приміщення НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1. На виконання рішення Франківським районним судом м. Львова видано два виконавчі листи щодо боржників у виконавчому провадженні ОСОБА_2 та ОСОБА_8

У Правових позиціях щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) Верховного Суду України від 26 травня 2001 року роз'яснено, що у випадках, коли згідно із законодавством жиле приміщення надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профкому або за спільним рішенням громадської організації та її профспілкового органу з наступним повідомленням виконкому місцевої ради або місцевої державної адміністрації (статті 52, 53 ЖК), право на жиле приміщення виникає з часу його надання.

Надання жилого приміщення, з часу якого виникає право на це приміщення, законодавцем пов'язується саме зі спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 128 ЖК Української РСР житлова площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету, на підставі якого адміністрація підприємства видає громадянину спеціальний ордер, який являється єдиною підставою для вселення в надане приміщення (ст. 129 цього Кодексу).

Встановлено, що житлове приміщення (квартира) із двох кімнат житловою площею 28 кв.м у будинку АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_4 на підставі рішення спільного засідання адміністрації та профкомітету ДК «ЛОРТА» від 27 червня 2000 року, відтак, у вказаної особи виникло право на зазначене жиле приміщення.

Національним стандартом №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1442, передбачено, що приміщення - це частина внутрішнього об'єму будівлі, обмежена будівельними елементами з можливістю входу і виходу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, Додатку Б (обов'язкового) ДБН В.2.2-15-2005 Житлові будинки основні положення, затверджених наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року №80 та котрим надано чинності наказом Держбуду України від 28 вересня 2005 року №175, допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 9 листопада 2011 року офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку, має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Законом встановлено визначальний критерій для віднесення приміщень до допоміжних, а саме функціональне призначення цих приміщень для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірне приміщення НОМЕР_2 (яке надане ОСОБА_4.) призначено для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, що вказане приміщення було чи є допоміжним приміщенням блоку НОМЕР_3, який займають ОСОБА_2 і ОСОБА_8 У плані технічного паспорта на жилий блок НОМЕР_3, складеному ФОП ОСОБА_9, графічне позначення спірних приміщень відсутнє. Також позивачем жодним чином не доведено, що вказане спірне приміщення перебувало чи перебуває у користуванні інших мешканців будинку, висновків будівельно-технічної експертизи щодо встановлення функціонального призначення спірних приміщень (чи належать вказані приміщення до житлових / допоміжних) позивачем не надано.

Відповідно до чинних будівельних норм спірне приміщення не може бути віднесене до нежитлових.

Ордер - це правоустановчий документ індивідуального характеру, що є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім'єю у жиле приміщення.

У члена сім'ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування якого виникає у зв'язку із зазначенням в ордері, а не із вселенням у це приміщення. В разі невселення у приміщення без поважних причин у строки, передбачені ст. 71 ЖК Української РСР, особа визнається такою, що втратила право на користування наданим на сім'ю жилим приміщенням, а не такою, що не набула цього права.

Встановлено, що невселення відповідача ОСОБА_4 пов'язане із поважними причинами, а саме через здійснення перешкод з боку позивача ОСОБА_2

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у ОСОБА_4 виникло право на користування приміщенням НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 у зв'язку із зазначенням у ордері НОМЕР_1, виданому 5 липня 2000 року, тому вона не може бути визнана такою, що втратила право на користування вказаним жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 59 ЖК Української РСР, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Підстави для визнання виданого ордера недійсним відсутні.

Стаття 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує особі окрім інших прав право на повагу до її житла.

У статті 30 Конституції України проголошено принцип недоторканості житла. Юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об'єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 2 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді