Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 638/15855/16-ц

провадження № 61-46740св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідач - ОСОБА_4,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат Лагутін Іван Володимирович, на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня 2018 року у складі судді

Штих Т. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 16 жовтня

2018 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П.,

Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 04 серпня 2008 року між

ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі

55 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом

у розмірі 14,00 % річних з кінцевим терміном повернення до 03 серпня

2023 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 15 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1 031 930,48 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 827 761,79 грн; заборгованість за відсотками - 132 392,12 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 43 591,91 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 28 184,66 грн, яку ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з

ОСОБА_4 на свою користь.

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просив визнати недійсними кредитний договір від 04 серпня 2008 року та договір іпотеки від 04 серпня 2008 року.

10 травня 2018 року у судовому засіданні представник ОСОБА_4 - адвокат Лагутін І. В. заявив клопотання, в якому просив прийняти зустрічний позов та розглянути його в одному провадженні з первісним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня

2018 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката Лагутіна І. В. в об'єднанні в одне провадження справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

за договором кредиту; за зустрічним позовом ОСОБА_4

до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 повернуто заявнику та роз'яснено можливість звернення з вказаною позовною заявою у передбаченому чинним законодавством порядку.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що заявник порушив вимоги статті 193 ЦПК України, тому відсутні підстави для об'єднання позовних вимог в одне провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат

Лагутін І. В., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанційі передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не сприяли захисту права відповідача на заперечення проти первісного позову шляхом пред'явлення зустрічних вимог, так і обох сторін, які, у тому числі, зацікавлені у своєчасному та ефективному розгляді справи.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що у жовтні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 жовтня

2016 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначено

на 16 листопада 2016 року.

Копію ухвали суду від 31 жовтня 2016 року про відкриття провадження у справі з додатками надіслано ОСОБА_4 рекомендованим поштовим відправленням, яке останній отримав 14 листопада 2016 року.

Із матеріалів справи вбачається, що справа неодноразово призначалась до розгляду у судове засідання.

Відповідно до журналу судового засідання Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2017 року, перед початком слухання справи по суті, сторонам були роз'яснені їх права та розглянуті клопотання.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Лагутін І. В. був присутній у судовому засіданні 13 листопада 2017 року, проте клопотання про прийняття зустрічної позовної заяви та об'єднання з первісним позовом не заявляв.

Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» - Августова М. В. заявила клопотання про долучення копії письмового звернення (заяви). Представник відповідача - адвокат ЛагутінІ. В. ознайомлений, проти долучення копії письмового звернення (заяви) не заперечував, просив надати час для підготовки заперечення.

Відповідно до пунктів 4, 10 частини другої статті 197 ЦПК України

(у редакції, чинній на час звернення із зустрічним позовом) у підготовчому засіданні суд: 4) вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об'єднання справ і роз'єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; 10) вирішує заяви та клопотання учасників справи;

Згідно з частиною першою статті 222 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення із зустрічним позовом) головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

У березні 2018 року ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат Лагутін І. В., звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсними кредитний договір від 04 серпня 2008 року та договір іпотеки від 04 серпня 2008 року.

Частинами першою, другою статті 193 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення із зустрічним позовом) передбачено, що відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення із зустрічним позовом) учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Встановивши, що клопотання про прийняття зустрічного позову відповідачем та/або його представником у строк для подання відзиву, тобто до розгляду справи по суті, заявлено не було, та врахувавши, що право на подання зустрічної позовної заяви своєчасно використано не було, що може розцінюватися як недобросовісне здійснення відповідачем та його представником своїх процесуальних обов'язків, що призведе до затягування розгляду справи, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не сприяли захисту права відповідача на заперечення проти первісного позову шляхом пред'явлення зустрічних вимог, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого

2010 року).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішення не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно з частиною третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат Лагутін Іван Володимирович, залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня

2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 жовтня

2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк