Справа № 2-3290/07
У Х В А Л А

іменем України

"15" березня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира

у складі головуючого судді Маслак В.П.,

при секретарі Могилевець В.С.,

скаржника ОСОБА_1,

державного виконавця Заєць Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа Андрушівський районний відділ ДВС ГТУЮ в Житомирській області в особі начальника ОСОБА_2 на дії державного виконавця Андрушівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Житомирській області,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою та просила:

- визнати неправомірними розрахунок заборгованості зі сплати аліментів Андрушівського відділу ДВС за підписом начальника відділу ОСОБА_2 датований 23.01.2019р. №33 у АСВП №4923399 та довідку розрахунок датовану 13.09.2017р. №428 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-3290 від 14.09.2007р. , виданого Корольовським районним судом м.Житомира;

- зобовязати Андрушівський районний відділ ДВС м.Житомир ГТУЮ в Житомирській області провести розрахунок заборгованості за аліментами по виконавчому провадженню №4923399 із примусового виконання виконавчого листа №2-3290 від 14.09.2007р. , виданого Корольовським районним судом м.Житомира. за правилами ст.195 Сімейного кодексу України, виходячи з 1/4 частки від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, за періоди протягом яких боржник не працював для визначення заборгованості.

Вимоги скарги мотивує тим, що у провадженні Андрушівського районного відділу ГТУЮ в Житомирській області перебуває виконавчий лист №2-3290 від 14.09.2007р., виданий Корольовським районним судом м.Житомира про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/2 частки від його доходів , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти боржник сплачував нерегулярно. В лютому 2019р. ОСОБА_1 отримала від Андрушівського районного відділу ГТУЮ в Житомирській області лист про відсутність заборгованості зі сплати аліментів разом з розрахунком заборгованості. На думку ОСОБА_1 вказаний розрахунок суперечить положенням ст.195 Сімейного кодексу України, оскільки вказаний розрахунок державним виконавцем здійснено з урахуванням 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в подальшому, виходячи з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на приписи ч.ч.1,2 ст.195 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 зазначає, що розмір заборгованості боржника зі сплати аліментів повинен визначатися виходячи із 1/2 частки від середньої заробітної плати працівника для певної місцевості, в даному випадку м.Андрушівка, оскільки боржник майже весь час, за який нараховувались аліменти, не працював.

В запереченнях на скаргу Андрушівський районний відділ ДВС ГТУЮ в Житомирській області посилаєтьсь на те, що ОСОБА_3 сплачуються аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується довідкою-розрахунком від 23.01.2019р. Вважає, що дії державного виконавця щодо виконання виконавчого листа Корольовського районного суду м.Житомира №2-3299 від 14.09.2007р. є такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник Андрушівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Житомирській області в засіданні суду заперечив проти задоволення скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14.09.2007р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5,16.01.2007р.н., в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 27.08.2007р. і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с.8).

Відповідно до ч. 1ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вищевказане судове рішення звернено до виконання.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені права та обов'язки виконавців, які згідно п.1 ч.2 вказаної норми зобов'язані здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно приписів чч.1,2 ст.182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В запереченнях на скаргу та в судовому засіданні представник заінтересованої особи вказав на те, що ОСОБА_3 сплачує аліменти ОСОБА_4 на утримання дитини щомісячно у мінімальному рекомендованому розмірі, а саме - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також, в запереченнях на скаргу заінтересована особа вказала на те, що в ході примусового виконання вище згаданого судового рішення державним виконавцем отримано інформацію про відсутність отримання ОСОБА_3 сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платника податків та сум утриманого з них податку в ДФС, інформації щодо отримання боржником пенсії також не знайдено.

Відповідно до ч.2 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Отже, частина 2 ст.195 Сімейного кодексу України підлягає застосуванню, зокрема, за наявності в сукупності двох обставин: наявність заборгованості за аліментами у платника аліментів та факт не працевлаштування платника аліментів на час виникнення заборгованості.

Дослідуючи довідки розрахунки, які містяться в матеріалах справи (а.с.27-28), судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 існувала в липні 2012 р., червні, вересні, листопаді 2013р., січні червні, серпні, жовтні, листопаді 2014р., січні травні, липні вересні 2015р., січні грудні 2016р., січні березні, травні, червні, жовтні грудні 2017р.

Таким чином, враховуючи наведені обставини та норми діючого законодавства, суд вважає, що заборгованість за аліментами у вказані періоди має визначатися з урахуванням приписів ч.2 ст.195 Сімейного кодексу України, тобто виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

За вказаних обставин, скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 258 261, 450 , 451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів Андрушівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Житомирській області від 23.01.2019р. № 33 АСВП №4923399 та довідку розрахунок від 13.09.2017р. №428 по примусовому виконанню листа № 2-3290 від 14.09.2007р., виданого Корольовським районним судом м.Житомира.

Зобовязати Андрушівський районий відділ ДВС ГТУЮ в Житомирській області провести перерахунок заборгованості за аліментами по виконавчому провадженню № 4923399 із примусового виконання виконавчого листа № 2-3290 від 14.09.2007р., виданого Корольовським районним судом м.Житомира, за правилами ст.195 СК України, виходячи із 1/4 частки від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості за періоди: липень 2012 р., червень, вересень, листопад 2013р., січень червень, серпень, жовтень, листопад 2014р., січень травень, липень вересень 2015р., січень грудень 2016р., січень березень, травень, червень, жовтень грудень 2017р.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляціного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. П. Маслак