Провадження № 2/263/679/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 березня 2019 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного набутого майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 07 грудня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в якій позивач просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, залишивши за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини указаної квартири; судові витрати покласти на відповідача.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 14 лютого 1985 року. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 травня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти придбана квартира АДРЕСА_2, що підтверджується біржовим контрактом № 20596 (договір купівлі-продажу) від 15 квітня 1998 року. Оскільки на теперішній час сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спірної квартири, остання вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Рух справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 11 грудня 2018 року вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Розяснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона не заперечувала проти заочного вирішення справи.

Відповідач у судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Судом установлено, 15 квітня 1998 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу (біржовий контракт) № 20596 квартири АДРЕСА_2 (а. с. 11).

Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу (біржового контракту) від 15 квітня 1998 року (а. с. 9).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 травня 2018 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірваний, після розірвання шлюбу за ОСОБА_6 залишено прізвище «Степанюк» (а. с. 7).

За змістом цього рішення сторони перебували у шлюбі з 14 лютого 1985 року, про що вчинений актовий запис № 485.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено в статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 77, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Наведені норми матеріального права та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що спірна квартира АДРЕСА_2 придбана під час юридичного шлюбу подружжя є їх спільним сумісним майном, тому і позивачу, як і відповідачу відповідно до статті 63 СК України належить право власності на Ѕ частини квартири.

Таким чином, оскільки спірна квартира придбана за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є обєктом спільної сумісної власності подружжя, необхідно дійти висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1206,00 грн. і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 65, 68, 70, 72 СК України, ст. ст. 364, 372 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 84, 89, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного набутого майна подружжя, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2, загальною площею 66,90 кв.м, житловою площею 43,60 кв.м, залишивши за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1206,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_3, НОМЕР_2.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_3.

Суддя О.М.Музика