Справа № 130/2896/18
Провадження № 22-ц/801/657/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуСправа № 130/2896/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кирилюк Л.М.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №130/2896/18 за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4, заступника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2019 року, яке ухвалене суддею Сенько Л.Ю. в приміщенні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області об 11 год 42 хв, повний текст складено 11 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 12 червня 2017 року порушена кримінальна справа №0000041 за ч. 1 ст. 358 КК України проти ОСОБА_7. Протягом півтора року треті особи, які зазначені в позовній заяві, порушують вимоги КПК України про швидке, неупереджене слідство в розумні строки, всі його скарги на бездіяльність відхиляються. Доказами зазначив матеріали судових та кримінальних проваджень. Моральна шкода полягає в зміні його життя. Розрахунок шкоди визначив із свого 70 річного віку.

ОСОБА_3 просив: 1. Визнати, що бездіяльність посадових осіб Нацполіції м. Жмеринка при провадженні цієї кримінальної справи при порушенні ними вимог КПК про швидке, неупереджене слідство в розумні строки неможливо оскаржити в порядку вимог ст. 303 КПК України у звязку з тим, що така бездіяльність не охоплюється вимогами цієї статті. 2. Визнати, що позивач подає свій позов не на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди..» 1194 р. та ч.1,2,3,4,5,7 ст. 1176 ЦК України, а виключно на підставі ч.6 ст. 1176 ЦК України, ст. 1173, 1174, 23 ЦК України. 3. Визнати бездіяльність третіх осіб Жмеринської поліції та відсутність контролю при закритті слідчим Майченко А.М. кримінального провадження своєю постановою від 30 червня 2017 року, справа №0000041 від 12 червня 2017 року яка не існує та не занесена в ЄРДР. 4. Визнати невиконання вимог ст. 39 КПК України та відсутність контролю за діями слідчого зі сторони керівництва СВ та його заступника. 5. Визнати відсутність доказів отримання відповідей відповідача позивачем на його заяву до слідчого від 16 жовтня 2018 року. 6.Визнати порушення розумних строків слідства та відсутність контролю за цими строками посадових осіб поліції Жмеринки. 7. Визнати відсутність належного реагування на бездіяльність Нацполіції м. Жмеринка зі сторони ГУ поліції у Вінницькій області. 8. На підставі ст. 262 ЦПК України винести окрему ухвалу щодо бездіяльності осіб, зазначених в його заяві. 9. Стягнути з Держави Україна на його користь 200 000 грн. моральної шкоди. 10. Визнати зміну укладу життя позивача, завданням йому душевних страждань хамським відношенням посадових осіб громадянину ОСОБА_3 в його 70 річному віці.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2019 року є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також просив на підставі ст.262 ЦПК України винести окрему ухвалу на суддю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 просив: 1. Визнати, що бездіяльність посадових осіб Нацполіції м. Жмеринка при провадженні цієї кримінальної справи при порушенні ними вимог КПК про швидке, неупереджене слідство в розумні строки неможливо оскаржити в порядку вимог ст. 303 КПК України у звязку з тим, що така бездіяльність не охоплюється вимогами цієї статті. 2. Визнати, що позивач подає свій позов не на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди..» 1194 р. та ч.1,2,3,4,5,7 ст. 1176 ЦК України, а виключно на підставі ч.6 ст. 1176 ЦК України, ст. 1173, 1174, 23 ЦК України. 3. Визнати бездіяльність третіх осіб Жмеринської поліції та відсутність контролю при закритті слідчим Майченко А.М. кримінального провадження своєю постановою від 30 червня 2017 року, справа №0000041 від 12 червня 2017 року яка не існує та не занесена в ЄРДР. 4. Визнати невиконання вимог ст. 39 КПК України та відсутність контролю за діями слідчого зі сторони керівництва СВ та його заступника. 5. Визнати відсутність доказів отримання відповідей відповідача позивачем на його заяву до слідчого від 16 жовтня 2018 року. 6.Визнати порушення розумних строків слідства та відсутність контролю за цими строками посадових осіб поліції Жмеринки. 7. Визнати відсутність належного реагування на бездіяльність Нацполіції м. Жмеринка зі сторони ГУ поліції у Вінницькій області. 8. На підставі ст. 262 ЦПК України винести окрему ухвалу щодо бездіяльності осіб, зазначених в його заяві. 9. Стягнути з Держава Україна на його користь 200 000 грн. моральної шкоди. 10. Визнати зміну укладу життя позивача, завдання йому душевних страждань хамським відношенням посадових осіб громадянину ОСОБА_3 в його 70 річному віці.

Згідно ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд.

Право на судовий захист гарантується також і ст.55 Конституції України.

В судовому засіданні апеляційного суду було оглянуто кримінальне провадження №0000041 за фактом звернення ОСОБА_3, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, з якого вбачається, що заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2017 року, остання процесуальна дія слідчим здійснена 09 грудня 2018 року.

Отже апеляційним судом встановлено, що заява ОСОБА_3, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.358 КК України, знаходиться на стадії досудового розслідування понад 21 місяць, в порушення строків передбачених КПК України, разом з тим, ОСОБА_3 не обмежений процесуальним правом оскаржити дії чи бездіяльність слідчого, що передбачено законом.

Відповідно до ст.ст.76,77,78 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, який обґрунтовано залишив без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3, оскільки останнім не зазначено в чому саме полягає бездіяльність та яких осіб держави, не зазначено, які на його думку, вони мали би зробити законні дії при проведенні досудового слідства та контролю за цим слідством у вказаний період часу.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах

Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінене ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до частини першої яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що призвело до порушення звичного ритму його життя внаслідок порушення норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та наслідками, зазначеними у позовній заяві, тоді як згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зокрема ОСОБА_3 не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, правові підстави для відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Відповідно до п. 10.1 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом ( наприклад, ст.9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою ( за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі або залучає до участі у ній співвідповідача.

Позивач ОСОБА_3 клопотання про залучення співвідповідача - відповідного державного органу не надав.

Колегія суддів, приходить до висновку, що Державна казначейська служба України не може бути єдиним відповідачем, а відповідний державний орган судом не може залучений за ініціативи суду відповідно до вищезазначених вимог до ст.51 ЦПК України.

Враховуючи викладене, а також у звязку з відсутністю належного співвідповідача, який суд першої інстанції, як і суд апеляційної інстанції, позбавлений можливості залучити з власної ініціативи, тому вірний висновок суду про відмову у задоволенні позову.

Крім цього, апеляційна скарга містить клопотання про постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали стосовно судді Сенько Л.Ю.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції у випадку і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Згідно з ч. 10 ст. 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має ОСОБА_8 Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд ОСОБА_8 Верховного Суду.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Однак, колегія суддів вважає, що правові підстави для постановлення окремої ухвали у даній справі відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, необґрунтованими, рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 березня 2019 року.

Головуючий: підпис ОСОБА_2

Судді: підписи ОСОБА_9

ОСОБА_10

Згідно з оригіналом: ОСОБА_2