ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/1576/18
Провадження № 22-ц/4820/446/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

Пєнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 672/1576/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року (суддя Федорук І.М.) у справі за позовом ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплачених сум при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

19 листопада 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення невиплачених сум при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01.09.1976 року він був прийнятий на роботу в ДП «Донецька залізниця», яке реорганізовано в ПАТ «Донецька залізниця», де працював до 07.03.2017 року. Після виходу на пенсію по досягненню пенсійного віку на пільгових умовах підприємство не провело з ним повного розрахунку. В добровільному порядку відповідач відмовляється сплатити заборгованість з виплати заробітної плати. Тому ОСОБА_5 просив стягнути з відповідача на його користь одноразову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію в розмірі 29263,10 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 118957,76 грн.; компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати у сумі 5578,33 грн. Оскільки відповідачем порушенні його трудові права, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагають додаткових зусиль для організації його життя та життя його сім'ї, просив стягнути з відповідача на його користь 15000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_5 29263 грн. (визначено після вирахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів) невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, одноразової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію; 94236,64 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (сума середнього заробітку визначена без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів); 14613,76 грн. грошової компенсації невиплаченої заробітної плати та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2018 року виправлено описку, допущену в абз. другому резолютивної частини рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року а саме: замість слів «29263 грн.» невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, одноразової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію зазначено «29263 (двадцять дев'ять тисяч двісті шістдесят три) грн. 01 коп.».

Виправлено арифметичну помилку, допущену в абз. другому резолютивної частини рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року а саме: замість слів «94236,64 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (сума середнього заробітку визначена без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів); 14613,76 грн. грошової компенсації невиплаченої заробітної плати» зазначено «99161 (дев'яносто дев'ять тисяч сто шістдесят одна) грн. 12 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (сума середнього заробітку визначена без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів); 415 (чотириста п'ятнадцять) грн. 10 коп. грошової компенсації невиплаченої заробітної плати».

Не погоджуючись з рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5 в сумі 326,27 грн. (депонована заробітна плата за березень 2017 року), та стягнути з останнього 2532 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Посилається на те, що позивач перебував у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», який знаходиться на непідконтрольній українській владі території - м. Луганськ. Зазначена обставина суттєво ускладнювала передачу первинних документів, необхідних для нарахування заробітної плати, з непідконтрольної території, що фактично унеможливило проведення повного розрахунку з позивачем. У зв'язку із відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати було проведено лише за першу половину березня 2017 року на підставі отриманих оригіналів первинних документів у сумі 326,27 грн. При цьому, позивач вимагає стягнення 29263,10 грн. заборгованості за березень 2017 року, яка визначена ним на підставі розрахункового листа, який виготовлено на непідконтрольній українській владі території і викликає сумнів щодо достовірності визначених сум. Таким чином, на думку апелянта, суд зробив помилковий висновок про наявність заборгованості із заробітної плати в сумі 29263,10 грн., наслідком чого стало помилкове задоволення інших позовних вимог. Так, в рішенні суду не надано оцінку, поданого відповідачем доказу - науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018, яким встановлено, що порушення норм трудового законодавства щодо працівників структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виникли через форс-мажорні обставини. І на цій підставі ПАТ «Укрзалізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов'язків передбачених законодавством про працю. Аналогічну позицію підтримує Верховний суд України у постановах від 23.03.2016 у справах №№ 6-364цс16; 6-365цс16.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року - без змін.

В судовому засіданні представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що позивач ОСОБА_5 працював на посаді муляра Луганського будівельно-монтажного експлуатаційного управління ДП «Донецька залізниця».

18 липня 2016 року ДП «Донецька залізниця» на підставі Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Луганська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про що зроблені відповідні записи в трудовій книжці позивача (а.с. 9-12). Відповідно, після реорганізації підприємства трудові відносини з позивачем були продовжені (а.с. 40).

На підставі наказу №3/ос від 07.03.2017 року ОСОБА_5 звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. В наказі зазначено, що ОСОБА_5 має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі восьми середньомісячних заробітків, згідно з п. 3.26 Колективного договору (а.с. 37).

Згідно з розрахунком заробітної плати, ОСОБА_5 нараховано відповідачем до виплати 29569,10 грн. (після утримання податків), з яких виплачено було 306 грн. (а.с.34).

Доказів в підтвердження виплати останньому належних сум при звільненні відповідачем суду не надано.

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Зі змісту вказаних норм, при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримав повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на відсутність первинних документів для нарахування заробітної плати, як на підставу для відмови у виплаті належних позивачу сум, оскільки відповідач належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку та наявності заборгованості перед позивачем не надав.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Судом встановлено, що з вини відповідача мала місце затримка розрахунку при звільненні ОСОБА_5, тому наявні підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України - з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з довідкою-розрахунком оплати середньоденної заробітної плати № 364/1 від 10.12.2018, наданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача за останні два місяці складає 223,84 грн., який врахований судом першої інстанції при обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року, як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання обов'язків, передбачених законодавством про працю, через наявність форс-мажорних обставин. Оскільки Закон України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов'язків роботодавця, визначених ст. 47, ст. 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Крім того, ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Отже, сертифікат ТПП України є єдиним належним документом, який підтверджує існування форс-мажорних обставин для відповідного підприємства. В даному випадку, відповідачем не надано такого підтвердження.

Крім того, АТ «Укрзалізниця» відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване у м. Києві, тобто не на окупованій території.

Положеннями ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного громадянина на своєчасне отримання винагороди за працю, яке захищається законом.

Стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Отже, відповідачем не доведено наявність обставин непереборної сили (форс-мажору), які унеможливили в свою чергу своєчасно виплатити позивачу належні йому при звільнені суми.

Також судом першої інстанції з розрахунку заробітної плати за березень 2017 року встановлено, що ОСОБА_5 нараховано заробітну плату в розмірі 359,40 грн. (без вирахування обов'язкових платежів). Інші нарахування мають одноразовий характер.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

А тому, виходячи з положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМ України від 21.02.2001 № 159, та з урахуванням ували суду про виправлення описки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів в розмірі 415 грн. 10 коп.

Крім того, враховуючи те, що були порушені законні права ОСОБА_5 внаслідок несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні, та приймаючи до уваги, що внаслідок порушення його трудових прав він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, та зважаючи на тривалість моральних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості, правильним є висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 , 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 березня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. Пєнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Федорук І.М. Провадження № 22-ц/4820/446/19

Доповідач - П'єнта І.В. Категорія № 53, 55