Провадження № 2-н/161/513/19
У Х В А Л А

25 жовтня 2019 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

23.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу з метою стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2».

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Аналізуючи матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 вказує, що 23.10.2017 року її було звільнено з посади заступника директора ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2». 06.12.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2017 року по 09.11.2018 року. Зазначає, що судовий наказ від 06.12.2018 року був фактично виконаний 14.06.2019 року. В свою чергу, предметом даної заяви є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.11.2018 року по 14.06.2019 року, тобто з моменту задоволення її вимог про стягнення з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного проведення такого (а.с. 1-2).

Так, ч. ч. 1 та 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року № 910/4518/16 зазначено, що структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не входять до структури заробітної плати, на них поширюється загальний строк звернення до суду для вирішення трудового спору, який встановлений у ч. 1 ст. 233 КЗпП України та становить три місяці.

Про порушення свого права позивач дізналася 15.06.2019 року на наступний робочий день після проведенняДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» з нею розрахункунарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

До суду з даною заявою ОСОБА_1 звернувся 23.10.2019 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку звернення до суду для вирішення трудового спору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у видачі судового наказу про стягнення з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 слід відмовити.

Одночасно заявниці слід роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 3-6 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 160, 161, 163, 165, 166 ЦПК України, ч. 1 ст. 233 КЗпП, суддя -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 25 жовтня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська