Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 525/117/17-ц

провадження № 61-25062св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення суми переплати пенсії за касаційною скаргою Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року у складі судді Хоролець В. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Хіль Л. М., Абрамова П. С., Мартєва С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми переплати пенсії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 12 серпня 2014 року була призначена і виплачується пенсія за віком. Урезультаті проведення контрольних заходів було виявлено, що права на пенсію за віком з 12 серпня 2014 року ОСОБА_1 не мав, у зв`язку з відсутністю 15 років страхового стажу, як це передбачено частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж ОСОБА_1 станом на 12 серпня 2014 року становив 13 років 2 місяці 13 днів. Недостатність страхового стажу можливо поповнити шляхом добровільної сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за минулі періоди.

ОСОБА_1 скористався наданою законодавством можливістю поповнення страхового стажу, уклавши 07 листопада 2014 року з Миргородською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного страхування.

За умовами зазначеного договору ОСОБА_1 10 листопада 2014 року сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за попередні періоди з 01 січня 2012 року до 31 жовтня 2013 року у розмірі 9 190,99 грн. У результаті чого після сплати внесків за вказаний період фактично набув 1 рік 10 місяців страхового стажу, якого не вистачало для необхідних 15 років страхового стажу, що дають право на призначення пенсії за віком згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, право на призначення пенсії за віком виникло у ОСОБА_1 з 10 листопада 2014 року, тобто після укладення та виконання умов договору та подання заяви про призначення пенсії від 10 листопада 2014 року. Тому за період з 12серпня 2014 року до 09 листопада 2014 року утворилася переплата по виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 у загальному розмірі 2 794,97 грн.

ОСОБА_1 повідомлено про необхідність повернення переплати пенсії, але грошові кошти у добровільному порядку відповідачем не повернуто.

Ураховуючи викладене, Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області просило суд стягнути з відповідача на його користь 2 794,97 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року у задоволенні позову Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області відмовлено.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Відмовляючи у задоволенні позову Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до норми статті 1215 ЦК України позивачем не надано доказів недобросовісності набуття відповідачем отриманих коштів та (або) доказів наявності рахункової помилки.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 серпня 2017 року апеляційну скаргу Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області відхилено.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10 липня 2017 рокузалишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши, що відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно і відсутності недобросовісності з боку набувача та наявності рахункової помилки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 525/117/17-ц з Великобагачанського районного суду Полтавської області.

У жовтні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково дійшли висновку , що переплата пенсії відповідачу не пов`язана з недобросовісністю з його боку, адже він був обізнаний про переплату пенсії та не погасив її у добровільному порядку. Також судами невірно встановлені обставини справи, що призвело до порушення норм законодавства.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 серпня 2014 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг пенсійного віку, однак його страховий стаж станом на 12 серпня 2014 року становив лише 13 років 2 місяці 13 днів (а. с. 5, 6-9, 100).

З метою поповнення страхового стажу, якого не вистачало для необхідних 15 років страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 07 листопада 2014 року уклав з Миргородською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного страхування (а. с. 13-14).

Згідно з умовами вказаного договору ОСОБА_1 10 листопада 2014 року сплачено однією сумою єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за попередні періоди з 01 січня 2012 року до 31 жовтня 2013 року у розмірі 9 190,99 грн. У результаті чого після сплати внесків за даний період він фактично набув 1 рік 10 місяців страхового стажу, якого не вистачало для необхідних 15 років страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а. с. 13-14, 15-18). Отже, право на призначення пенсії за віком виникло у ОСОБА_1 з 10 листопада 2014 року, після укладення та виконання умов договору та подання заяви про призначення пенсії від 10 листопада 2014 року.

Проте ОСОБА_1 призначено і проведено виплату пенсії з 12 серпня 2014 року, а не з 10 листопада 2014 року.

Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 22квітня 2015 року № 398/04-0360/05 внаслідок перегляду терміну призначення пенсії відповідно до розпорядження територіального управління від 09 квітня 2015 року виникла переплата пенсії ОСОБА_1 за період з 12 серпня 2014 року до 10 листопада 2014 року у розмірі 2 794,96 грн (а.с.19).

Листом від 28 квітня 2015 року № 2368/04 Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області повідомило ОСОБА_1 повідомило про необхідність внесення переплати пенсії у розмірі 2и794,97 грн за період з з 12 серпня 2014 року до 10 листопада 2014 року(а. с. 20-21), однак грошові кошти ним не повернуто.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

У пункті 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, передбачено, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо.

Згідно з частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути стягнуті відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності зі сторони набувача.

Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

До подібних висновків щодо застосування статті 1215 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постановах: від 22 січня 2014 року № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року № 6-91цс14. Ці висновки підтвердила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) не встановила.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року).

Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

При цьому, оскільки правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, то зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів у їх сукупності.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, з дотриманням вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), правильно застосувавши положення статті 1215 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку, що позивач не надав суду доказів того, що при нарахуванні й виплаті ОСОБА_1 пенсії було допущено рахункову помилку або будь-які порушення чи зловживання з боку останнього, які призвели до виникнення переплати пенсії, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Докази та обставини, на які посилається Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області у касаційній скарзі, висновків судів не спростовують.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач має право на повернення безпідставно сплаченої ОСОБА_1 пенсії є безпідставними, оскільки були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, при їх дослідженні та встановленні судами дотримано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова