Провадження № 2/760/5070/19
В справі № 760/9599/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя;

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом та, з врахуванням заяви про зміну предмету позову, просить:

-визнати автомобіль Volkswagen Jetta, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , спільним сумісним майном подружжя;

-стягнути з відповідачки компенсацію вартості Ѕ частки у спільному сумісному майні - автомобіля Volkswagen Jetta, шасі № НОМЕР_2 , у розмірі 142 750, 00 гр.

Посилається в позові на те, що 20 червня 2009 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві був зроблений відповідний актовий запис № 863.

В червні 2011 року ними був придбаний автомобіль марки «Volkswagen Jetta», шасі № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 241 013, 00 гр., оформлений на відповідачку.

06 квітня 2016 року шлюб між ними був розірваний.

Після розлучення, незважаючи на те, що згоди про добровільний поділ майна між ними досягнуто не було, автомобіль «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , залишився у користуванні відповідачки.

В 2017 році відповідачка без його згоди та відома продала вказаний автомобіль на користь третіх осіб.

Оскільки автомобіль «Volkswagen Jetta» був відчужений на користь третіх осіб, він має право на компенсацію Ѕ частки його вартості.

Відповідно до інтернет-ресурсу з продажу авто «avto.ria.com» середня ринкова вартість автомобіля, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобілю «Volkswagen Jetta», складає 285 500, 00 гр., Ѕ частина з яких становить 142 750, 00 гр.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

01серпня 2019 року відповідачка звернулася до суду з зустрічним позовом про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 06 серпня 2019 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду, об`єднано з первісним позовом.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом відповідачка просить:

- визнати автомобіль Нісан Кашкай , д.н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску, спільним сумісним майном її та відповідача;

- визнати право власності на даний автомобіль за відповідачем;

- стягнути з відповідача на її користь компенсацію дійсної ринкової вартості у Ѕ частині оплати а автомобіль та часткового погашення кредиту в ПАТ «Кредит Агріколь Банк» по 06 квітня 2016 року включно в сумі 48 428, 00 гр.

Зазначає, що 21 липня 2013 року, під час перебування в шлюбі з відповідачем, ними 197 667, 00 гр. в Автомобільному центрі «Голосіївському» в м. Києві по вул. Героїв Оборони, 4, був придбаний автомобіль «Нісан Кашкай», д.н.з. НОМЕР_3 , який за спільною згодою був оформлений на відповідача.

Перший внесок у сумі 59 667, 00 гр. був сплачений в касу центру в день придбання автомобіля за спільні кошти подружжя.

18 липня 2013 року між відповідачем та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений Кредитний договір на отримання споживчого кредиту для придбання вказаного автомобіля.

Поручителем в кредитному договорі виступала вона і надавала банку згоду на отримання відповідачем кредитних коштів.

Таким чином, інша сума в розмірі 138 000, 00 гр. відповідачем була внесена в рахунок вартості автомобіля 18 липня 2013 року за рахунок отримання в АТ «Креді Агріколь Банк» кредиту.

При отриманні кредиту вона виступала поручителем відповідача і до розірвання шлюбу приймала участь у погашенні кредиту.

06 квітня 2016 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний і з цього часу вона не приймала участі у погашенні кредиту.

При розлученні вона та відповідач претензій один до одного з приводу майна не мали і дійшли згоди, що автомобіль «Volkswagen Jetta», яки був зареєстрований на неї, є її власністю і розподілу не підлягає, так як її батько дав у борг 30 000, 00 доларів США.

Автомобіль «Нісан Кашкай», який був зареєстрований на відповідача, залишається у нього.

Виходячи з того, що відповідач порушив їх домовленість і звернувся до суду, вона також змушена звертатися до суду за захистом.

Оскільки автомобіль «Нісан Кашкай » є неподільною річчю у відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦК України, виділ в натурі належної частки позивачу є неможливим, тому вона має право на компенсацію частки вартості автомобіля.

Враховуючи викладене, просить задовольнити зустрічний позов.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні його підтримав, проти задоволення зустрічного заперечував.

Просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності до вимог про поділ майна подружжя розпочався з моменту розірвання шлюбу, тобто з 06 квітня 2016 року, в той час як зустрічний позов був поданий 01 серпня 2019 року.

Представник відповідачки за первісним позовом в судовому засіданні проти його задоволення заперечував, зустрічний просив задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову, та часткового задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Судом встановлено, що сторони з 20 червня 2009 року перебували в шлюбі.

06 квітня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві складений відповідний актовий запис № 102 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 .

Під час перебування в шлюбі сторонами було придбано наступне майно:

-автомобіль «Volkswagen Jetta», шасі № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований за відповідачкою, що підтверджується рахунками, квитанціями та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу;

-автомобіль «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу в кредит, зареєстрований за позивачем.

/ а.с. 5 - 16, 17, 57 - 58 /

В силу ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в справі № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

В абзаці 1 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Враховуючи викладене вище, придбання автомобіля «Volkswagen Jetta» сторонами під час перебування в шлюбі, суд приходить до висновку про його належність сторонам, як подружжю, на умовах спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Положеннями ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні повідомив і це підтверджується матеріалами справи, в 2017 році відповідачка без згоди та відома позивача продала автомобіль «Volkswagen Jetta» на користь третіх осіб.

/ а.с. 104 - 106 /

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, який з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

В таких випадках позивач вправі вимагати стягнення із відповідача 1/2 частини вартості спірного автомобіля, а не стягнення грошової компенсації виплаченого кредиту, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте спільне майно у період шлюбу.

Представником позивача до суду було надано витяг з інтернет-ресурсу з продажу авто «avto. ria .com», згідно з яким середня ринкова вартість автомобіля, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобілю «Volkswagen Jetta», складає 285 500, 00 гр., тобто Ѕ частина становить 142 750, 00 гр.

Визначеної позивачем вартості автомобіля представник відповідача в судовому засіданні не заперечував.

Враховуючи викладене, відчуження автомобіля «Volkswagen Jetta», який є спільним майном подружжя, на користь третіх осіб, а також право позивача на компенсацію Ѕ вартості спірного автомобіля, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову і стягнення з відповідачки 142 750, 00 гр. компенсації.

Судом також встановлено, що автомобіль «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску, був придбаний на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу в кредит.

18 липня 2013 року між позивачем та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений Кредитний договір № 1/1561176, за умовами якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 138 000, 00 гр. на купівлю транспортного засобу «Nissan Qashqai».

В забезпечення виконання умов договору 18 липня 2018 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачкою був укладений Договір поруки №Р1/1561177, за умовами якого відповідачка відповідає за виконання позивачем зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором.

Крім того, між АТ «Креді Агріколь Банк» та позивачем був укладений Договір застави №Z1/1561176, предметом якого є майнові права на транспортний засіб «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_3 .

Згідно інформації, наданої Автомобільним центром «Голосіївський», перший внесок, сплачений 12 липня 2013 року за вказаний автомобіль становив 59 667, 00 гр.

Другий внесок був сплачений позивачем 18 липня 2013 року в розмірі 138 000, 00 гр.

/ а.с. 57 - 74, 87 /

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові № 654/5243/14 від 07 лютого 2018 року, який, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Представник відповідачки в судовому засіданні зазначив, і це підтвердив представник позивача, кошти на погашення кредиту вносились відповідачкою до моменту розірвання шлюбу, після чого зобов`язання за Кредитним договором виконувалось тільки позивачем.

Крім того, представник відповідачки в судовому засіданні зазначив, що на виконання умов кредитного договору сторонами під час шлюбу було сплачено 96 856, 00 гр. кредиту.

Виходячи з цього, вважає, що половина цієї суми 48 428, 00 гр. має бути стягнута з позивача в якості компенсації ринкової вартості автомобіля в Ѕ частині оплати за автомобіль кредитних коштів.

Як зазначено вище, вартість автомобіля «Ніссан» була сплачена сторонами під час шлюбу 18 липня 2013 року.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Водночас згідно зі ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тобто, з точки зору закону дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов`язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов`язань за кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що позичальником за кредитним договором є позивач, а поручителем відповідачка, які несуть перед кредитором солідарну відповідальність за його погашення.

За таких обставин суд приходить до висновку про визнання за сторонами права власності на вказаний автомобіль по його Ѕ частині.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки за первісним позовом, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові № 654/5243/14 від 07 лютого 2018 року, який, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Обов`язок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою приватною власністю одного з подружжя, покладається на останнього.

Тобто, спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, визначеним ст. ст. 77-78 та за правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком даної сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 77, 81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Посилаючись на те, що автомобіль «Volkswagen Jetta» був придбаний нею за власні кошти, ні вона при зверненні до суду, ні її представник в судовому засіданні відповідних доказів на підтвердження приведених ними обставин до суду не надали.

Враховуючи викладене, заперечення відповідачки в цій частині не приймаються судом до уваги.

Суд також не приймає до уваги посилання представників сторін на пропуск позовної давності кожним із них з врахуванням наступного.

Посилаючи на пропуск строку звернення до суду представники сторін зазначили, що шлюб між сторонами був розірваний 06 квітня 2016 року, а сам позов та зустрічна позовна заява були подані вже після закінчення строку, встановленого для звернення до суду.

Відповідно до ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно зі ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 466/9338/16-ц який, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Представники сторін у судовому засіданні не заперечували, що при розірванні шлюбу сторони визнавали відсутність спору про розподіл майна.

Будь-яких доказів, достатніх для висновку про заперечення сторін права кожного з них на майно, набуте в шлюбі, представники сторін не надали.

За таких обставин твердження сторін у цій частині судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст. ст. 57 ч.1, ч.ч. 1,2 ст. 60, ч.ч.1,2 ст.61, 63, ч.ч.2,4 ст.65, 68-69,ч.1 ст.70,71, СК України, ст.ст.8,15,16, ч.ч.2,3 ст.325, ч.2 ст.372, 368 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити.

Визнати автомобіль Volkswagen Jetta, 2011 року випуску, спільним сумісним майном подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 / ІН НОМЕР_5 / на користь ОСОБА_3 / ІН НОМЕР_6 / 142 750 , 00 гр. компенсації.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину автомобіля NISSAN QASHQAI, д.н НОМЕР_3 , 2013 року випуску.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину автомобіля NISSAN QASHQAI, д.н НОМЕР_3 , 2013 року випуску.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 жовтня 2019 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва