Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 560/542/15-ц

провадження № 61-30549св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року в складі судді Оборонової І. В. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2017 року в складі колегії суддів: Григоренка М. П., Бондаренко Н. В., Шеремет А. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання права власності.

На обґрунтування позову зазначала, що 02 вересня 2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який в подальшому в 2012 році було розірвано. Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 16 серпня 2005 року № 505, ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування магазину-ресторану, загальною площею 0,0343 за адресою:

АДРЕСА_1 . 04 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та Дубровицькою міською радою Рівненської області було укладено договір оренди землі, за яким вищезазначена земельна ділянка передана йому в оренду.

У період шлюбу із 2005 року по 2006 рік на указаній земельній ділянці ними було споруджено фундамент для майбутнього магазину-ресторану, а також влаштовано перекриття.

Зазначала, що ОСОБА_2 будь-яких належних і достатніх доказів спорудження фундаменту магазину за особисті його кошти немає. Відтак, вона вважала, що вона має право на визнання за нею права власності на рівну із відповідачем частку будівельних матеріалів, обладнання та утворених ними конструктивних елементів, розпочатого будівництва магазину-ресторану за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частки будівельних матеріалів, обладнання, утворених ними конструктивних елементів (на 1/2 частки фундаменту, плит, перекриття), розташованих на земельній ділянці, загальною площею 0,0343 га за адресою:

АДРЕСА_1 , наданій в оренду підприємцю ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування магазину-ресторану.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 грудня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки будівельних матеріалів, обладнання, утворених ними конструктивних елементів (на 1/2 частки фундаменту, плит, перекриття), розташованих на земельній ділянці, загальною площею 0,0343 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, керуючись положеннями статей 60, 61, 71 СК України виходив із того, що будівельні матеріали, у вигляді незавершеного будівництва магазину-ресторану за адресою: АДРЕСА_1 , були набуті сторонами у даній справі за рахунок спільних коштів під час перебування у шлюбі, а тому підлягають поділу між ними шляхом визнання за кожним із них права власності на ці будівельні матеріали по 1/2 частини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що з 02 вересня 2000 року по 24 квітня 2012 року, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія рішення Дубровицького районного суду Рівненської області про розірвання шлюбу

від 24 квітня 2012 року.

На підставі договору оренди землі від 04 серпня 2006 року, укладеного між Дубровицькою міською радою та відповідачем, ОСОБА_2 була надана у строкове платне користування земельна ділянка, загальною площею 0,0343 га для будівництва та обслуговування об`єкту торгівлі (магазину-ресторану) - землі житлової та громадської забудови у межах населеного пункту Дубровицької міської ради Рівненської області, за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається із копії технічного паспорту на громадський будинок, незавершене будівництво магазину-ресторану за адресою: АДРЕСА_1 , спірна будівля являє собою підвальний поверх, площею забудови 183,3 кв. м, у якому наявні: фундамент у виді котловану, стіни із бетонних блоків, 30 % перекриття із залізобетонних плит.

Рішенням комунального підприємства «Дубровицьке міське бюро технічної інвентаризації» за заявою ОСОБА_2 про анулювання технічного паспорту на незавершене будівництво магазину-ресторану за адресою:

АДРЕСА_1 , вирішено анулювати технічну інвентаризацію, а технічний паспорт на вищезгаданий об`єкт визнати недійсним.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статті 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судами обох інстанцій достовірно встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбі, здійснювали будівництво магазину-ресторану, оскільки спільно проживали та вели спільне господарство.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі

№ 6-388цс15 зроблено висновок, що «до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання».

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що будівельні матеріали та утворені ними конструктивні елементи, незавершеного будівництва магазину-ресторану, що розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,0343 за адресою:

АДРЕСА_1 , яка надана відповідачу для будівництва та обслуговування магазину ресторану були утворені під час шлюбу та за спільні кошти і за спільною працею подружжя, а тому є їх спільною сумісною власністю, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 грудня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило