Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 362/4790/14-ц

провадження № 61-15976св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М. Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство»,

відповідачі - Київська обласна державна адміністрація, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Лістрейд»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року у складі судді Орди О. О. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 травня 2016 року у складі колегії суддів: Воробйової Н. С., Березовенко Р. В., Верланова С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У жовтні 2014 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Лістрейд» (далі - ТОВ «Лістрейд»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними рішень, державних актів на право власності на земельні ділянки, договорів-купівлі продажу та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 18 березня 2008 року №№ 288, 289, 290, 291, 292, 293, 294 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 6,993 га в межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення та передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначених розпоряджень Управлінням Держкомзему у Васильківському районі зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, а саме: державний акт серії ЯЕ № 099507 на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,999 га з кадастровим номером :02:003:0005; державний акт серії ЯЕ № 099506 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,999 га з кадастровим номером :02:003:0006; державний акт серії ЯЕ № 099505 на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,999 га з кадастровим номером :02:003:0007; державний акт серії ЯЕ № 099508 на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку загальною площею 0,999 га з кадастровим номером :02:003:0004; державний акт серії ЯЕ № 099502 на право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 0,999 га з кадастровим номером :02:003:0010; державний акт серії ЯЕ № 099503 на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку загальною площею 0,999 га з кадастровим номером :02:003:0009; державний акт серії ЯЕ № 099504 на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,999 га з кадастровим номером :02:003:0008. В подальшому на підставі договорів купівлі продажу від 14 липня 2008 року №№ 2683, 2686, 2689 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 відчужилина користь ТОВ «Лістрейд» передані їм у власність земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0004, :02:003:0009 та :02:003:0010 відповідно.Зазначені розпорядження Київської обласної державної адміністрації прийнято з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок і ними вилучено ліси загальною площею 6,993 га, які знаходяться в одному кварталі лісництва та використовувалися для ведення лісового господарства. Оскільки ліси площею понад 1 га має право вилучати лише Кабінет Міністрів України, то Київська обласна державна адміністрація перевищила передбачені законом повноваження. Таким чином, спірна земельна ділянка вибула з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі Кабінету Міністрів України, що дає підстави для витребування її з чужого незаконного володіння на користь ДП «Київське лісове господарство», в користуванні якого вона перебувала. Враховуючи викладене, прокурор просив суд визнати незаконними і скасувати вищевказані розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 18 березня 2008 року №№ 288, 289, 290, 291, 292, 293, 294, визнати недійсними зазначені державні акти на право власності на земельні ділянки, витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» вищевказані земельні ділянки з незаконного володіння ТОВ «Лістрейд», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності та за ДП «Київське лісове господарство» - право користування на земельні ділянки загальною площею 6,993 га (кадастрові номери: :02:003:0005; :02:003:0006; :02:003:0300:02:003:0004; :02:003:0010; :02:003:0008; :02:003:0009), що знаходяться на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, загальною ринковою вартістю 5 894 110,50 грн.

Київська обласна державна адміністрація подала заперечення на позов, в якому зазначила, що вилучення та надання земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 здійснювалося за проектами землеустрою, які були погоджені з відповідними органами. Відповідність проектів землеустрою вимогам чинного законодавства підтверджується висновками державної експертизи землевпорядної документації від 19 жовтня 2007 року №№ 7-275е, 7-277е, 7-279е, 7-280е, 7-281е, 7-283е, 7-285е, складеними Головним управлінням земельних ресурсів у Київській області. На час видачі спірних розпоряджень повноваження з вилучення та надання у власність земельних ділянок площею до 1 га для нелісогосподарських потреб належали Київській обласній державній адміністрації. Доводи заступника прокурора Київської області про те, що Київська обласна державна адміністрація розпорядилася землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 1 га, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки кожна із земельних ділянок вилучалася і надавалася окремим розпорядженням, щодо кожної ділянки було розроблено і затверджено окремий проект землеустрою, що свідчить про формування окремих земельних ділянок. Крім цього, заступником прокурора Київської області пропущена позовна давність, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в запереченні на позовну заяву зазначив, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 18 березня 2008 року № 289 було затверджено проект землеустрою та вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» конкретно визначену земельну ділянку площею 0,99 га, тобто менше 1 га, тому Київська обласна державна адміністрація діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України. Крім цього, законодавством України не визначено поняття «єдиного масиву», тому відсутні підстави стверджувати що земельна ділянка з кадастровим номером 322143300:02:003:0006 становить єдиний масив з іншими земельними ділянками з кадастровими номерами 322143300:02:003:0004, 322143300:02:003:0005, 322143300:02:003:0007, 322143300:02:003:0008, 322143300:02:003:0009, 322143300:02:003:0010, які були вилучені з постійного користування на підставі спірних розпоряджень. Право власності на земельну ділянку площею 0,99 га з кадастровим номером 322143300:02:003:0006 ним набуто в законному порядку, а помилки, допущені Київською обласною державною адміністрацією під час вилучення земельних ділянок з постійного користування ДП «Київське лісове господарство», не повинні виправлятися за рахунок набувачів земельних ділянок.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 подала заяву про застосування позовної давності, в якій зазначила, що позивач не надав доказів того, що Кабінет Міністрів України не знав і не міг знати про порушення його прав під час передачі земельних ділянок у власність громадянам, тому початок перебігу трирічної позовної давності розпочався з часу державної реєстрації та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку - 09 квітня 2008 року, а сплив - 09 квітня 2011 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що доводи прокурора про перевищення Київською обласною державною адміністрацією повноважень щодо прийняття розпоряджень від 18 березня 2008 року про припинення права постійного користування та зміну цільового призначення земельних ділянок є необґрунтованими. Прокурор не довів в установленому процесуальним законом порядку, що правові акти індивідуальної дії обласної державної адміністрації спрямовані на вилучення земель лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищувала 1 га. В матеріалах справи відсутні докази (планово-картографічні матеріали лісовпорядкування) на підтвердження того, що спірні земельні ділянки складають єдиний масив і відносяться до лісів першої групи чи мають природоохоронне, оздоровче або рекреаційне призначення. Спірні земельні ділянки передавалися у власність різним громадянам окремими розпорядженнями і їх видача в один день не свідчить про перевищення Київською обласною державною адміністрацією своїх повноважень на розпорядження землями лісового фонду. Несплата відповідачами втрат лісогосподарського виробництва у зв`язку з вилученням спірних земельних ділянок може бути підставою для стягнення цих втрат у встановленому законодавством порядку, тому позовні вимоги про визнання незаконними та скасування розпоряджень Київської обласної державної адміністрації задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про визнання незаконними державних актів на право власності на земельні ділянки, витребування їх на користь держави, визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності та за ДП «Київське лісове господарство» - права користування на спірні земельні ділянки загальною площею 6,993 га є похідними від вимог про визнання незаконними розпоряджень, тому також не підлягають задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 травня 2016 року апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» відхилено. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У червні 2016 року Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справкасаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 травня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили належним чином всіх фактичних обставин справи, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суди не звернули уваги на те, що спірні земельні ділянки перебували у державній власності та використовувалися у передбаченому чинним законодавством порядку для ведення лісового господарства і не могли бути передані у приватну власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. До матеріалів справи судом долучено ортофотоплан із зазначенням місця розташування земельних ділянок, а також державні акти перших власників, які свідчать, що вилучені земельні ділянки складають єдиний лісовий масив загальною площею 6,9993 га. Крім цього, суди не врахували, що заяви громадян про надання у власність земель для ведення особистого селянського господарства із земель, які перебували в постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» в 15, 16 кварталах Васильківського лісництва, були подані до Київської обласної державної адміністрації в один день - 19 лютого 2008 року. Листи-дозволи Київської обласної державної адміністрації на розроблення проектів землеустрою щодо відведення спірних земель у власність також видані в один день - 19 липня 2007 року. В один день - 30 липня 2007 року укладені й договори на розробку проектів землеустрою з однією землевпорядною організацією - ДП «Київський науково-дослідний інститут землеустрою». Висновки державної експертизи землевпорядної документації видані також в один день - 19 жовтня 2007 року. Оспорюванні розпорядження Київської обласної державної адміністрації мають послідовну нумерацію, їх видано в один день - 18 березня 2008 року. Земельні ділянки є суміжними. Про наявність умислу Київської обласної державної адміністрації на уникнення виконання законодавства свідчить також площа переданих у власність громадянам земельних ділянок, кожна з яких складає 0,9999 га, що лише на 1 кв. м менше від 1 га. Зазначені обставини вказують на перевищення Київською обласною державною адміністрацією повноважень при розпорядженні землями лісогосподарського призначення єдиним масивом площею 6,9993 га шляхом його подрібнення на земельні ділянки площею до 1 га.

У серпні 2016 року Київська обласна державна адміністрація подала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, зазначивши про їх законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 квітня 2018 року справу № 362/4790/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу Українивід 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Згідно з частиною першою статті 303 та частиною першою статті 304 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що згідно з висновками державної експертизи землевпорядної документації від 19 жовтня 2007 року №№ 7-275е, 7-285е, 7-281е, 7-279е, 7-277е, 7-283е, 7-280е, складеними Головним управлінням земельних ресурсів у Київській області, проекти землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, переведення їх до категорії земель сільськогосподарського призначення та відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства в межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області відповідають вимогам чинного законодавства, встановленим нормам і правилам.

Розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації від 18 березня 2008 року №№ 288, 289, 290, 291, 292, 293, 294 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» затверджено 7 відповідних проектів землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, переведення їх до категорії земель сільськогосподарського призначення та відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства в межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області; вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» 7 відповідних земельних ділянок площею по 0,9999 га (ліси), розташованих на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області; змінено цільове призначення зазначених земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев; передано у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (кожному окремо) відповідну земельну ділянку площею 0,9999 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначених розпоряджень вищевказаним громадянам 09 квітня 2008 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані в межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, а саме: серії ЯЕ № 099507 - на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0005, для ведення особистого селянського господарства; серії ЯЕ № 099506 - на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0006, для ведення особистого селянського господарства; серії ЯЕ № 099505 - на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0007, для ведення особистого селянського господарства; серії ЯЕ № 099508 - на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0004, для ведення особистого селянського господарства; серії ЯЕ № 099502 - на право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0010, для ведення особистого селянського господарства; серії ЯЕ № 099503 - на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0009, для ведення особистого селянського господарства; серії ЯЕ № 099504 - на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0008, для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому за договорами купівлі-продажу від 14 липня 2008 року №№ 2686, 2689, 2683 відповідно: ОСОБА_6 належну їй земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0004; ОСОБА_7 належну їй земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0009; ОСОБА_5 належну їй земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0010, відчужили на користь ТОВ «Лістрейд».

На підставі вказаних договорів купівлі-продажу ТОВ «Лістрейд» видано нові державні акти відповідно: серії ЯЖ № 675167 - на право власності на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0004; серії ЯЖ № 675168 - на право власності на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0009; серії ЯЖ № 675169 - на право власності на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0010.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (прийняття розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 18 березня 2008 року №№ 288, 289, 290, 291, 292, 293, 294 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність»), виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцева державна адміністрація розробляє та забезпечує виконання затверджених у встановленому законом порядку програм раціонального використання земель, лісів, підвищення родючості грунтів, що перебувають у державній власності; розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Відповідно до пункту 5 статті 31 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними.

Частиною першою статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з частинами першою, другою статті 84 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації, центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, відповідно до закону.

Положеннями частини першої статті 116 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з абзацом першим пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Державні органи приватизації здійснюють розпорядження (крім відчуження земель, на яких розташовані об`єкти, що не підлягають приватизації) землями, на яких розташовані державні, в тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, а також продаж земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації (абзац третій пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частин шостої-десятої статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 57 ЛК в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Частинами першою, другою та четвертою статті 20 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.

При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Частиною другою статті 5 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісового фонду, визначення їх меж провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством.

Відтак, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням.

Згідно з частиною першою статті 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом.

Пунктом «а» частини першої статті 13 ЗК України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (пункт 5 частини першої статті 27 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Частиною дев`ятою статті 149 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

За статтею 48 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до статей 181-184, 202-204 ЗК України, Законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Тобто при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що земельні ділянки належать до земель лісового фонду, проте вони передавалися у власність різним громадянам окремими розпорядженнями і їх видача в один день не свідчить про перевищення Київською обласною державною адміністрацією своїх повноважень. Також суди попередніх інстанцій виходили з відсутності доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки складають єдиний масив.

При цьому в суді першої інстанції до заперечень на позовну заяву ОСОБА_2 долучив ортофотоплан із зазначенням місця розташування спірних земельних ділянок, з якого вбачається, що частина вилучених земель (кадастрові номери: :02:003:0007, :02:003:0008, :02:003:0010, :02:003:0009, :02:003:0004) мають спільні межі та складають собою єдиний масив, знаходилися в одному кварталі лісництва.

Зазначене свідчить про те, що Київська обласна державна адміністрація розпорядилася землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 1 га, тобто з перевищенням наданих законом повноважень. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків по суті спору, встановивши відсутність порушень з боку Київської обласної державної адміністрації під час прийняття оскаржуваних розпоряджень.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях у достатній мірі не виклали мотиви, на яких вони базуються, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять суспільний інтерес, а протиправність дій органу місцевого самоврядування, спрямована на вибуття земельної ділянки з володіння держави, такому інтересу не відповідає.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (пункт 54 рішення).

Таким чином, розглядаючи справу, суди не встановили в необхідному обсязі обставин справи, що мають значення для вирішення спору, у зв`язку з чим дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для відмови в позові.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

У пункті 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) звернуто увагу на те, що для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною заявленою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Прокурор у цій справі пред`явив позовні вимоги про:

- визнання незаконними і скасування розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 18 березня 2008 року №№ 288, 289, 290, 291, 292, 293, 294 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність»;

- визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки: серії ЯЕ № 099507 - на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0005; серії ЯЕ № 099506 - на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0006; серії ЯЕ № 099505 - на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0007; серії ЯЕ № 099504 - на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0008; серії ЯЖ № 675167 - на право власності ТОВ «Лістрейд» на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0004; серії ЯЖ № 675168 - на право власності ТОВ «Лістрейд» на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0009; серії ЯЖ № 675169 - на право власності ТОВ «Лістрейд» на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер :02:003:0010;

- витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» вищевказаних земельних ділянок з незаконного володіння ТОВ «Лістрейд», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

- визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності та за ДП «Київське лісове господарство» - права користування на земельні ділянки.

Отже, перша вимога заявлена до Київської обласної державної адміністрації, якою було прийнято оскаржені розпорядження, а інші вимоги - до ТОВ «Лістрейд», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ТОВ «Лістрейд», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не заявляли про сплив позовної давності, тому суди не мали підстав вирішувати питання стосовно застосування приписів про позовну давність до вимог, заявлених до них.

Київська обласна державна адміністрація та ОСОБА_2 заявили у суді першої інстанції про сплив позовної давності щодо всіх позовних вимог, однак оцінка доводів стосовно застосування приписів про позовну давність до вимог про визнання недійсними розпоряджень Київської обласної державної адміністрації, а також вимог до ОСОБА_2 має бути надана після оцінки застосування судами інших норм права при розгляді цих вимог.

Крім того, судами обох попередніх інстанцій допущено суттєве порушення інших норм процесуального права, що полягає в такому.

Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України 2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Всупереч наведеним нормам процесуального права, положенням Конвенції та практиці ЄСПЛ суд першої інстанції розглянув і вирішив справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 та третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , щодо яких в матеріалах справи немає відомостей про їх належне повідомлення про час та місце розгляду справи, чим порушено їх конституційне право на участь у судовому розгляді та не забезпечено можливості надати суду докази і навести свої аргументи по суті спору.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, апеляційний суд всупереч вимогам статей 304, 305 ЦПК України 2004 року допущені місцевим судом помилки не виправив і також розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 та третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , належним чином не повідомлених про час і місце її розгляду.

За наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень відповідач ОСОБА_1 був сповіщений про розгляд справи судом першої інстанції, призначений на19 травня 2015 року, 23 червня 2015 року, 10 листопада 2015 року, однак доказів його належного повідомлення про розгляд справи, призначений на 09 грудня 2015 року, коли місцевим судом було ухвалено оскаржуване рішення, матеріали справи не містять. Листи, направлені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , повернулися до судів попередніх інстанцій з відмітками «за закінченням встановлено строку зберігання».

Зазначені порушення унеможливили справедливий розгляд справи та встановлення обставин, які входять до предмета доказування і мають значення для правильного її вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що судами попередніх інстанцій не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, і розглянуто справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 та третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , не повідомлених належним чином про час і місце розгляду справи, судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом встановлення фактичних обставин справи, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції Верховного Суду, тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Оскільки порушення норм процесуального права при розгляді цієї справи допущені судами обох попередніх інстанцій, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотриманняпринципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов