Провадження № 22-ц/810/6/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, березня місяця, 06-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2018 року у цивільній справі (№415/10120/18 суддя - Фастовець В.М.) за заявою ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_1 ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_8, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області із заявою про видачу обмежувального припису. Просила суд, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_5 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким протягом 6 місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_1 ОСОБА_2 наближатись на відстань меншу ніж 100 метрів до місця проживання ОСОБА_9, ОСОБА_1 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1, а також місця навчання ОСОБА_1 - ОСОБА_6, 25.07.2012 р., та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, - Лисичанської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 27;

- заборонити ОСОБА_1 ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_9, ОСОБА_1 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11, якщо будь-хто з них, або усі разом за власним бажанням перебувають у місці невідомому ОСОБА_1 ОСОБА_2, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватись з ними;

- заборонити ОСОБА_1 ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_9 , ОСОБА_1 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через інших осіб.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2018 року заяву ОСОБА_8 про видачу обмежувального припису задоволено в повному обсязі. Суд вирішив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, яким протягом 6 місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: - заборонити ОСОБА_1 ОСОБА_2 наближатись на відстань меншу ніж 100 метрів до місця проживання ОСОБА_9, ОСОБА_1 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, за адресою: АДРЕСА_1, а також місця навчання ОСОБА_1 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, - Лисичанської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 27; - заборонити ОСОБА_1 ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_9, ОСОБА_1 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, якщо будь-хто з них, або усі разом за власним бажанням перебувають у місці невідомому ОСОБА_1 ОСОБА_2, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватись з ними; - заборонити ОСОБА_1 ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_9, ОСОБА_1 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через інших осіб. Копію рішення направити до Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області для взяття ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, на профілактичний облік. Вирішено питання по судовим витратам.

Не погодившись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2018 року та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису в повному обсязі. Представник скаржника у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити їх повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_11 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Лисичанського міського суду від 23 липня 2018 року. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - ОСОБА_1 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10 Від першого шлюбу ОСОБА_11 має малолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 Також судом першої інстанції було встановлено, що між заявницею та заінтересованою особою склалися неприязні відносини. На підтвердження вчинення протиправних дій зі сторони ОСОБА_1 ОСОБА_2 заявниця посилається на наявність кримінального провадження. З наданих суду доказів, вбачається, що заявниця зверталась до правоохоронних органів з заявою про вчинення протиправних дій з боку заінтересованої особи, за заявою внесено відомості до ЄРДР за № 0002877 від 05.12.2018. За таких обставин суд першої інстанції дійшов до висновків про наявність підстав для задоволення вимог - вжиття заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 ОСОБА_2 терміном на 6 місяців.

Колегія суддів, погоджуючись із висновками суду щодо наявності підстав для вжиття заходів тимчасового обмеження прав з огляду на підтвердження у судовому засіданні подій - свідком яких стали неповнолітні ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (п.2 ч. 1 ст. 1 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству») та виходячи із інтересів зазначених дітей на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини, проте колегія суддів не вбачає підстав для визначення судом за зазначених обставин саме максимального терміну вжитих заходів тимчасового обмеження прав - і вважає за необхідне за таких обставин, виходячи при цьому з оцінки ризиків - та оцінюючи вірогідності продовження чи повторного вчинення неправомірних дій, настання наслідків їх вчинення - суттєво зменшити термін дії заходів тимчасового обмеження прав.

Що ж до інших доводів апеляційної скарги - то вони висновків суду першої істанції не спростовують - адже нормами цивільно-процесуального законодавства визначено особливий процесуальний порядок розгляду справи про видачу обмежувального припису (гл.3 розділу 4 ЦПК), заявниця мала право на подання заяви про видачу обмежувального припису (ст. 350-2 ЦПК), апелянт та його представник не заперечують тверджень заявниці про те, що події 03 грудня 2018 року мали місце у присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вони були очевидцями цих подій. Відповідно від визначення дитини, яка постраждала від домашнього насильства, що є наведеним у п. 2 ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитиною, яка постраждала від домашнього насильства визнаються і ті діти, що стали свідком (очевидцем) такого насильства. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначені організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, виходячи з встановлених цим законом оцінки ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання наслідків його вчинення - вжиття судом певних заходів тимчасового обмеження прав слід визнати правомірним з метою припинення можливості продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, у тому числі і психологічного.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що для застосування обмежувального припису необхідний визначений законом максимальний строк - 6 місяців, у зв'язку із чим рішення суду в цій частині підлягає зміні. Статтею 350-6 ЦПК є визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців, при цьому рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням усіх встановлених обставин справи у суду першої інстанції на момент винесення рішення були підстави для застосування заходів тимчасового обмеження прав , проте визначення судом максимального терміну застосування заходів тимчасового обмеження прав за таких обставин було надмірним - достатнім та обґрунтованим було б встановлення строку дії примусу у мінімальному терміні - на один місяць.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України -невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13.12.2018 року змінити, скасувавши його в частині визначення строку дії обмежувального припису, та ухвалити в цій частині нове рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2018 року змінити, зменшивши термін строку дії обмежувального припису виданого судом щодо ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав з 6 місяців до одного місяця. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуючий

Судді