У Х В А Л А

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 0603/2-348/11

провадження № 61-5410 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_4 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у справі за заявою ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" про заміну сторони виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

24 квітня 2018 року ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" звернулось із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Бердичівского міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2012 року у справі №2-348/11.

На обґрунтування вимог заявник посилався на те, що вказаним судовим рішенням з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ "УкрСиббанк" була стягнута заборгованість за кредитним договором № 0 від 16 листопада 2007 року в розмірі 60 7816,92 грн.

13 лютого 2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу № 104, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 16 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».

Таким чином, відповідно до умов договору та згідно статей 512, 514 ЦК України у зобов'язанні позичальника за кредитним договором відбулася зміна кредитора, а ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» набула статусу нового кредитора і є правонаступником стягувача за вказаним вище рішенням суду.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2018 року задоволена заява ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" про заміну сторони виконавчого провадження.

Замінено стягувача у виконавчому провадженні, ПАТ "УкрСиббанк" на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт».

Задовольняючи заяву ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення суду від 10 лютого 2012 року на даний час залишається не виконаним, так як в матеріалах справи відсутні докази виконання боржниками рішення суду, та внаслідок правонаступництва відбулась заміна кредитора, тому заява ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» про заміну стягувача АТ "УкрСиббанк" на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» в особі Житомирського управління АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 16 листопада 2007року підлягає задоволенню.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2018 року, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

12 березня 2019 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, у якій просили скасувати ці судові рішення та відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до положення частини четвертої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» відсутнє право вимоги до боржників, оскільки судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договоромфактично виконано, тому заява про заміну сторони у виконавчому провадженні не підлягає задоволенню.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень.

Судами було встановлено, що 10 лютого 2012 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області у справі № 2-348/11 було ухвалено рішення, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 16 листопада 2007 року в розмірі 60 7816,92 грн, 1 700 грн судового збору, та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

13 лютого 2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» був укладений договір факторингу № 104, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 16 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 та ОСОБА_6, перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором (стаття 1077 ЦК України).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, з урахуванням вимог статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані ухвали судів попередніх інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що її доводи зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції та незгоди із судовими рішеннями.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки правильне застосовування судами попередніх інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у справі за заявою ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

А. О.Лесько

С. Ю.Мартєв