Справа № 278/3195/18
Провадження №2/278/245/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом в якому зазначила, що 08 жовтня 1982 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружжя припинило подружні стосунки, поновлення яких позивач не бажає, тому просить шлюб розірвати, так як він носить формальний характер.

Під час шлюбу подружжя за безпосередньою їх участю придбали майно, а саме: житловий будинок №48а, який розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Островського; земельну ділянку площею 0,2029 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0054, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Островського, 48а; земельну ділянку, площею 0,2000 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0239, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Фруктова; легковий автомобіль марки PEUGEOT, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. На даний час між сторонами виникли відносини, які перешкоджають добровільному розподілу майна, а тому позивач просить визнати нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності на частку у спільному майні.

Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в ньому.

Відповідач позов визнав та вважає його обґрунтованим, а тому не заперечує проти його задоволення.

В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що виконавчим комітетом Руднє-Городищенської сільської ради Житомирського району Житомирської області 08 жовтня 1982 року, актовий запис №13 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок №48а, який розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Островського (а.с.9).

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №784385 ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2000 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0239, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Фруктова (а.с.13).

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №791002 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2029 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0054, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Островського, 48а (а.с.14).

07 листопада 2017 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на автомобіль марки марки PEUGEOT, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.15).

Сторонами не вказано про наявність іншого майна подружжя, окрім заявленого до поділу.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 Сімейного кодексу України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т.д.) та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов'язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року №6-843цс17.

Статтею 63 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п'ятої статті 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п'ята статті 71 Сімейного кодексу України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

ОСОБА_2 А,А. просила суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя. Проте примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд враховує наведені обставини справи та дійшов висновку про те, що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а, отже, спірний житловий будинок, дві земельні ділянки та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на його придбання були використані спільні кошти. Також судом враховується презумпція спільності майна, набутого за час шлюбу, яка відповідачем спростована не була.

Отже, суд встановивши всі обставини справи, додержуючись норм матеріального та процесуального права, робить висновок по суті спору під час ухвалення рішення у справі та ділить спірне майно з урахуванням презумпції спільності майна з визнанням за кожним зі сторін права на ідеальну частку, яка є рівною.

Разом із тим, вирішуючи позовні вимоги про припинення права на часту у спільному майні та залишаючи у власності відповідача автомобіль у порядку поділу неподільного майна й стягуючи з відповідача грошову компенсацію за частку, що належить позивачці, суд звертає уваги на зазначені вимоги закону про те, що такі вимоги можуть бути вирішені на підставі статті 365 ЦК України та лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Проте позивачка такі кошти не внесла.

З урахуванням зазначеного суду в частині позовних вимог про припинення права на часту у спільному майні та стягнення грошової компенсації не може визнати законним та обґрунтованим, а тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

У звязку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння та наміру зберігати сімю та зважаючи, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом, і за даних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 82, 158, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 70, 71, 104-105, 110-115 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Руднє-Городищенської сільської ради Житомирського району Житомирської області 08 жовтня 1982 року, актовий запис №13 між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянином України та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянкою України - розірвати.

Визнати право спільної сумісної власності на житловий будинок №48а, який розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Островського; земельну ділянку площею 0,2029 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0054, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Островського, 48а; земельну ділянку, площею 0,2000 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0239, яка розташована за адресою: Житомрська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Фруктова; автомобіль марки PEUGEOT, модель 508, типу легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) VF38EAHXMEL030968, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину:

- житлового будинку №48а, загальною площею 361 кв.м., житловою площею 117,2 кв.м., допоміжною площею 244, 2 кв.м., який розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Островського;

- земельної ділянки площею 0,2029 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0054, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Островського, 48а;

- земельної ділянки, площею 0,2000 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0239, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Іванівка, вул.Фруктова;

- автомобіля марки PEUGEOT, модель 508, типу легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) VF38EAHXMEL030968, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6000 гривень 80 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклик) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І. В. Зубчук