Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа №752/23536/17

провадження №61-41259св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за скаргою Київської обласної ради на дії та постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України НещадимаІвана Сергійовича від 08 листопада 2017 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні, відкритого з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року про поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом», за касаційною скаргою Київської обласної ради на постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2018 рокускладі колегії суддів: Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., Борисової О. В.,

учасники справи:

заявник - Київська обласна рада,

суб'єкт оскарження - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2017 року Київська обласна рада звернулась до суду зі скаргою, у якій просила визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. (далі - головний держвиконавець Нещадим І. С.) в частині винесення постанови

від 08 листопада 2017 року про накладення штрафу на Київську обласну раду - неправомірними, скасувати вказану постанову, як таку, що винесена за відсутності законних підстав.

2. Скарга мотивована тим, що на виконанні у головного держвиконавця

Нещадима І. С. перебуває виконавче провадження, відкрите 17 жовтня

2017 року з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року про поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Київській обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом». Постановою головного держвиконавця від 08 листопада 2017 року за невиконання рішення суду на скаржника накладено штраф у розмірі 5 100 грн.

3. Заявник вважає, що дії головного держвиконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу є протиправними, оскільки держвиконавець неодноразово повідомлявся боржником про існування об'єктивних причин, які перешкоджають виконанню судового рішення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

4. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року у складі судді Ратнікова В. М. скаргу задоволено.

5. Скасовано постанову держвиконавця Нещадима І. С. від 08 листопада

2017 року про накладення штрафу на Київську обласну раду у розмірі

5 100 грн у виконавчому провадженні.

6. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у боржника існували об'єктивні обставини, які унеможливлювали виконання останнім рішення суду, у зв'язку з чим дане рішення не було виконано боржником з поважних причин, що виключає можливість накладення на боржника штрафу у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

7. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2018 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовлено.

8. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що поважні причини, у зв'язку з якими Київська обласна рада не мала можливості невідкладно виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі, відсутні, а тому оскаржувана постанова про накладення на боржника Київську обласну раду штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 5 100 грн є законною, а дії держвиконавця - правомірними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року, Київська обласна рада просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував той факт, що на 08 листопада 2017 року у боржника існували об'єктивні обставини, які унеможливили виконання останнім рішення суду, у зв'язку із чим таке рішення не було виконано боржником з поважних причин. Так, комунальний заклад Київської обласної ради «Київській обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом» є об'єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ міст Київської області. Положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» регламентовано чіткий порядок вирішення питання про призначення на посаду та звільнення з посади керівників об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, боржник звертався з заявами до Голосіївського районного суду м. Києва про роз'яснення рішення суду та встановлення способу і порядку виконання рішення суду.

11. Касаційна скарга містить посилання на те, що Київська обласна рада є органом місцевого самоврядування і не може діяти в інший, ніж визначений законом спосіб, діючим законодавством України передбачений лише один порядок виконання рішення суду про поновлення на роботі органом місцевого самоврядування, а посилання апеляційного суду на інший порядок виконання рішення про поновлення є неправильним застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції.

Доводи інших учасників справи

12. ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального закону, є законною та обґрунтованою.

13. Відзив на касаційну скаргу містить посилання на те, що Київська обласна рада мала всі права та час виконати рішення суду щодо негайного поновлення ОСОБА_3 на роботі.При накладенні на боржника штрафу за невиконання судового рішення держвиконавець діяв згідно вимог чинного законодавства України.

14. ОСОБА_3 також указує, що дана касаційна скарга Київської обласної ради не може бути розглянута Верховним Судом, так як містить нові претензії та вимоги Київської обласної ради на дії Державного виконавця - такі, які раніш не були викладені в жодному документі судової справи.

15. Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16. 17 жовтня 2017 року головним держвиконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київській обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом».

17. 08 листопада 2017 року держвиконавцем винесено постанову, якою накладено на боржника Київську обласну раду штраф у розмірі 5 100 грн.

18. Предметом спору у справі, яка переглядається, є оскарження постанови держвиконавця Нещадима І. С. від 08 листопада 2017 року про накладення штрафу на Київську обласну раду у розмірі 5 100 грн у виконавчому провадженні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

19. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

20. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

21. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

22. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

23. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

24. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

25. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

26. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

27. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

28. Згідно зі статтею1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

29. Відповідно до частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

30. За змістом пунктом7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

31. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

32. Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

33. Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

34. З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

35. Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, провадження № 14-166цс18.

36. За викладених обставин, спір у справі, яка переглядається, за своїм предметним складом підвідомчий адміністративній юрисдикції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

37. Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України підставою для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

38. За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу частини другої статті 414 ЦПК України є підставою для їхнього скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Київської обласної ради задовольнити частково.

2. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2018 року скасувати.

3. Провадження у справі скаргою Київської обласної ради на дії та постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 08 листопада 2017 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні, відкритого з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року про поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІДом», закрити.

4. Роз'яснити, що даний спір віднесено до адміністративної юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська