Головуючий у І інстанції П`ятничук І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Зубленка Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, уточнивши 19.02.2018 року вимоги, просив постановити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 459-006/06Р від 03.08.2006 року в розмірі 124 385 грн. 64 коп. та понесені по справі судові витрати.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «Правекс-Банк» посилався на те, що 03 серпня 2006 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 укладено договір № 459-006/06Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 19983 дол. США зі сплатою 12% річних для придбання останнім автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля. Позичальник зобов`язався щомісячно до 10 числа здійснювати повернення суми кредиту, сплачувати комісію за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 459-006/06Р від 03 серпня 2006 року та договір поруки № 459-006/06Р від 03 серпня 2006 року, за умовами яких поручителі зобов`язалися перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору № 459-006/06Р від 03.08.2006 року.

Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав повністю, натомість відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував обов`язки по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, в зв`язку із чим за договором утворилась заборгованість в розмірі 124 385 грн. 64 коп., яку і просив стягнути з відповідачів, як солідарних боржників, на свою користь позивач.

В ході судового розгляду справи відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним, в якій просив встановити недійсність кредитного договору №459-006/06Р від 03.08.2006 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «Правекс-Банк», та відмовити у задоволенні позову банку до нього та поручителів про стягнення заборгованості. Обгрунтовуючи вимоги зустрічного позову, посилався на те, що в укладеному між сторонами кредитному договорі відсутні відомості щодо розміру та сукупної вартості кредиту, відомості про вид і предмет кожної супутньої послуги та інша інформація, яку банк був зобов`язаний повідомити позичальнику, як споживачу банківських послуг. Таким чином, оскільки кредитний договір укладений з недотриманням письмової форми, він підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

31.07.2017 року представником ТОВ«Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подано заяву про залученнятовариства до участі у справі в якості правонаступника позивача з підстав укладення між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»31.05.2017 року договору, за яким банк відступив товариству право вимоги за кредитним договором № 459-006/06Р від 03.08.2006 року.Відповідно до п. 2.1. (а, б) вказаного договору, з урахуванням положень цього договору та відповідно до них, продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами,прийняти їх та сплатити ціну купівлі. Сторони підтверджують свій намір, який полягає в тому, що транзакція, передбачена цим договором, є купівлею-продажем (відступленням), і що до неї застосовується положення українського законодавства, які регулюють купівлю-продаж (відступлення) прав вимоги. Сторони цим підтверджують, що вони не мають наміру створити відповідно до цього договору заставу, будь-яке інше право забезпечення або обтяження прав вимоги за кредитами, що забезпечує виконання боргу або будь-якого іншого зобов`язання.

УхвалоюСвятошинського районного суду м.Києва від 13.07.2018 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено. Замінено сторону позивача по справі ПАТ «Комерційний Банк «Правекс-Банк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі за основним позовом ПАТ«Комерційний Банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ«Комерційний Банк «Правекс-Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,про визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року позов ПАТ «Комерційний Банк «Правекс-Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний Банк «Правекс-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заборгованість за кредитним договором № 459-006/06Р від 03.08.2006 року в розмірі 124 385 грн. 64 коп. та судовий збір в розмірі 1 866 грн.

В задоволенні іншої частини вимог ПАТ «Комерційний Банк «Правекс-Банк»відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та стягнути на його користь солідарно з ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» судові витрати у розмірі 1 913 грн.

У відзиві, що надійшов від директора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - Правника О.П., останній просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечила та просила рішення суду залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2006 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 укладено договір № 459-006/06Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 19 983 дол. США зі сплатою 12% річних для придбання останнім автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля (том 1, а.с.13-18).

Позичальник зобов`язався щомісячно до 10 числа здійснювати повернення суми кредиту, сплачувати комісію за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом.

Кредитний договір забезпечувався договором поруки № 459-006/06Р від 03 серпня 2006 року, укладеним з ОСОБА_2 (том 1, а.с.27-28), та договором поруки № 459-006/06Р від 03 серпня 2006 року, укладеним з ОСОБА_3 (том 1, а.с.25-26), за якими поручителі зобов`язалися перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору № 459-006/06Р від 03.08.2006 року.

Згідно з п. 9.2.кредитного договору сторони дійшли згоди, що у разі виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості по кредиту і по сплаті процентів за користування грошовими коштами понад 10 календарних днів, строк користування грошовими коштами, визначений в п. 1.2. цього Договору, припиняється достроково, на 10-й день прострочення. Про припинення строку користування грошовими коштами Банк письмово повідомляє Позичальника.

В разі настання подій, вказаних в п.п. 9.1.1 - 9.2. даного Договору, Позичальник зобов`язаний достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами в повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф (п.6.1.4).

Судом встановлено, що позивач свої обов`язки згідно умов кредитного договору виконав в повному обсязі, натомість відповідач ОСОБА_1 , як позичальник, порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, внаслідок чого за кредитним договором №459-006/06Р від 03.08.2006 року утворилася заборгованість в розмірі 124 385 грн. 64 коп., що вбачається із витягу з реєстру боржників до договору купівлі-продажу прав вимоги за договором № 2 від 31.05.2017 року. Розмір заборгованості та сам факт її існування відповідачами належними та допустимими доказами не спростований.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.3 ЦКУкраїни загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦКУкраїни, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

Згідно п.4 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під проценти.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним позичальник порушив, внаслідок чого за договором утворилася заборгованість, що підтверджується наявними в справі доказами.

Згідно ст.ст.546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Поняття поруки закріплено у ст.553 ЦКУкраїни, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.526 ЦКУкраїни зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦКУкраїни).

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.2 ст.615 ЦК України).

Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.

Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 629 ЦКУкраїни договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 ЦКУкраїни зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦКУкраїни зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, враховуючи доведеність в судовому засіданні факту наявності за кредитним договором, укладеним між сторонами, заборгованості, та зважаючи на те, що розмір цієї заборгованості та сам факт її існування відповідачами належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами спростовані не були, рішення суду в частині задоволення позову ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим.

Разом із тим слід зауважити, що суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про наявність підстав до задоволення позову банку, неправильно зазначив у резолютивній частині рішення про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , залишивши поза увагою те, що поручителі поручились за виконання позичальником його обов`язків за кредитним договором на підставі різних договорів поруки. Враховуючи викладене, рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, укладеного між ним та ПАТ КБ «Правекс-Банк», ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, що, зокрема, вбачається з наступного.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.96 року Закон України «Про захист прав споживачів» поширює свою дію на кредитні правовідносини.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору не вбачається, що він містить несправедливі умови, які тягнуть за собою істотний дисбаланс сторін кредитного договору.

Крім того, суд правильно врахував положення ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, в силу ст. 638 ЦК України вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Позичальник ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. У кредитному договорі, зокрема, зазначена сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, щомісячна сума необхідного платежу по кредиту, строк внесення платежів, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, право дострокового виконання зобов`язань за договором та його умови. Своїм підписом на кредитному договорі сторони підтвердили свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, позичальник та кредитор повністю розуміли значення своїх дій і керували ними, розуміли всі умови кредитного договору, свої права та обов`язки за ним і погоджувалися з ними. Тобто, оспорюваний договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та умов, зазначених у ньому.

Враховуючи викладене, та зважаючи на недоведеність ОСОБА_1 підстав його зустрічного позову, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для його задоволення.

Доводи апеляційної скарги про незаконність визнання судом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» правонаступником ПАТ КБ «Правекс-Банк», законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки з матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 31.05.2017 року було укладено Договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до умов якого банк відступив товариству право вимоги за кредитним договором №459-006/06Р від 03.08.2006 року, після чого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у травні та червні 2017 року надіслало ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про погашення заборгованості (том 2, а.с.135-137). Вищенаведене повністю відповідає положенням ст. 512 ЦК України, згідно якої кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Таким чином, дії суду першої інстанції по залученню до участі у справі в якості правонаступника позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» особу, якій було відступлено право вимоги на підставі відповідного договору - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», є законними та прав та інтересів відповідачів жодним чином не порушують.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині порядку стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості та судових витрат - зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України. Рішення в іншій частині ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і скасуванню в апеляційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року змінити в частині порядку стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заборгованість по Кредитному договору № 459-006/06Р від 03.08.2006 року у сумі 124 385 грн. 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК» судовий збір по 622 грн. 00 коп. з кожного.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: