Справа № 200/7312/18
Провадження № 2/200/2601/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Гургули В.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2018 року позивач КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначив, що між КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» та відповідачем 01.10.2005 року було укладено договір № 050602 про постачання теплової енергії. Згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 року № 28/12 «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» обєктів і мереж теплопостачання», та згідно з актом приймання-передачі обєктів і мереж теплопостачання позивач отримав засоби теплопостачання. В звязку з фактичним переданням функцій та засобів теплопостачання до позивача, КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» запропонував укласти тристоронню додаткову угоду до договору № 050602 від 01.10.2005 року. Відповідно до Додаткової угоди позивач є новою енергопостачальною організацією та набуває прав і обовязків, належних енергопостачальній організації за основним договором. Впродовж опалювального сезону 2016-2017 років позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання обєктів, але оплати за договором не надходило. За умовами договору від 01.10.2005 року, споживач проводить остаточний розрахунок впродовж 5 днів після одержання рахунку, а енергопостачальна організація зобовязана його направити споживачу не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Відповідач отримував рахунки позивача, підписав акт звірки розрахунків від 07.06.2017 року, а отже належним чином обізнаний про існування у нього заборгованості за послуги теплопостачання. Станом на 16.03.2018 року борг за надані в період з 01.11.2016 по 31.03.2017 року послуги становить: основний борг 8999,14 грн., 3% річних 290,47 грн., інфляційні втрати 1329,34 грн., всього на суму 10618,95 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 10618,95 грн. та судовий збір.

Ухвалою суду від 21 червня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором про постачання теплової енергії, визначено судовий розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 27 липня 2018 року. Встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач 05.11.2018 року подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що 15.06.2018 року погасив заборгованість у розмірі 8999,14 грн., про що надав довідку КП «Теплоенерго» від 02.11.2018 року. Просить відмовити у задоволенні позову.

08 листопада 2018 року позивач надав суду заяву про зменшення позовних вимог, де вказав, що після звернення позивача до суду відповідач погасив основний борг за договором, несплаченими лишились лише 3% річних та інфляційні втрати.

З огляду на викладене, позивач остаточно визначився з обсягом позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 3% річних 290,47 грн., інфляційні втрати 1329,34 грн., а всього 1619,81 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено наступне.

Відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надавалися КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» за адресою:вул. Мічупіна, 4, про що свідчить копія договору № 050602 від 01 жовтня 2005 року.

Згідно Додаткової угоди від 27 вересня 2016 року до договору № 050602, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 року № 28/12 «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» обєктів і мереж теплопостачання», КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради (Нова енергопостачальна організація) набуло прав і обовязків, належних енергопостачальній організації за основним договором.

Таким чином, відповідно до положень ст.ст. 512, 514 ЦК України здійснена заміна кредитора у зобовязанні.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, між сторонами склалися цивільно-правові відносини, а саме Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради надає відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач, в свою чергу, має оплачувати вартість отриманих послуг відповідно до встановлених тарифів.

Так, ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Факт постачання відповідачу теплової енергії за вказаною в договорі адресою підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії від 31 жовтня 2016 року, від 30 листопада 2016 року, від 31 грудня 2016 року, від 31 січня 2017 року, від 28 лютого 2017 року, від 31 березня 2017 року, рахунками від 30 листопада 2016 року, від 31 грудня 2016 року, від 31 січня 2017 року, від 28 лютого 2017 року, від 31 березня 2017 року, від 30 квітня 2017 року, які підписані відповідачем.

За умовами договору від 01.10.2005 року (пункт 7.4.), споживач проводить остаточний розрахунок впродовж 5 днів після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобовязана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Позивач своєчасно виконував обовязки, передбачені договором, та щомісячно направляв відповідачу рахунки, копії яких додані до позовної заяви.

Відповідач свої зобов`язання з повної оплати послуг з теплопостачання не виконував, у зв`язку з чим борг за надані в період з 01.10.2016 по 01.06.2017 року послуги становить 8999,14 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Неналежне виконання своїх обовязків щодо своєчасної оплати виставлених рахунків не заперечується і відповідачем, який зазначив у відзиві на позов, що сума основного боргу сплачена ним 15.06.2018 року, тобто вже після подачі позову до суду.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів законодавства.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, суд враховує, що на дату розгляду справи судом відповідач сплатив суму основного боргу, та позивач підтвердив відсутність заборгованості за договором.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач заявляє вимоги щодо стягнення з відповідача на свою користь 3% річних у сумі 290,47 грн. та інфляційних втрат у сумі 1329,34 грн. за період з жовтня 2016 по квітень 2017 року.

Так, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними, а тому за період з жовтня 2016 по квітень 2017 року з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення три проценти річних у розмірі 290,47 грн. та 1329,34 грн. - інфляційні втрати.

Судом перевірено розрахунки, надані позивачем, та визнано їх вірними.

Відповідач заперечень чи спростувань щодо наданих позивачем розрахунків трьох процентів річних та інфляційних втрат не надав, як не надав доказів того, що вказана сума боргу ним сплачена повністю або частково.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради 3 % річних у розмірі 290,47 грн., інфляційні втрати у розмірі 1329,34 грн., а всього на суму 1619,81 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску