Ухвала

01 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 243/9539/17

провадження № 61-46409ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - Галія Сергія Анатолійовича на рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки, скасування наказу про звільнення та зобов'язання видати новий наказ про звільнення, здійснення утримання податків з заробітної плати та інших обов'язкових платежів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами.

Позовні вимоги мотивовано тим, що до 31 березня 2017 року

ОСОБА_1 працювала в ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» на посаді головного інженера проектно-конструкторського бюро у місті Горлівка Донецької області. Незважаючи на Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, керівництвом ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було прийняте рішення про продовження здійснення своєї господарської діяльності на непідконтрольній території України, а саме у місті Горлівка Донецької області, з залишенням відповідної частини працівників для нормального функціонування підприємства. 31 березня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена за угодою сторін. В порушення норм трудового законодавства відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі за період з

01 березня 2017 року по 31 березня 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку, а також не видав їй трудову книжку.

Письмові вимоги ОСОБА_1 щодо проведення з нею розрахунку при звільнені, надання їй копії наказу про звільнення, довідки про заборгованість по заробітній платі та іншим компенсаційним виплатам, а також вимоги щодо пересилання їй трудової книжки на зазначену нею адресу відповідачем були проігноровані. Позивач вважає, що жодних перешкод, які унеможливлюють здійснення відповідачем вище перелічених дій на виконання приписів трудового законодавства не існує, оскільки заробітну плату позивач отримує через банківську установу, яка розташована на підконтрольній владі України території, керівництво підприємство, в тому числі працівники, які ведуть кадровий та бухгалтерській облік, знаходяться у містах Краматорську та Маріуполі, відповідно до місця реєстрації підприємства.

Враховуючи те, що працівникам, які здійснюють свої трудові обов'язки на території, підконтрольній владі України, заробітна плата за вказаний період була виплачена, а також те, що з 15 березня 2017 року на підприємстві виник простой не з вини працівника, оскільки структурні підрозділи підприємства, які знаходились у місті Горлівка, з цього часу було захоплено, ОСОБА_1 зазначила, що відповідачем було порушено норми трудового права та просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 31 березня 2017 року у розмірі

9 420,84 грн, з якої просить суд зобов'язати ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» утримати податки і обов'язкові платежі, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 18 373,32 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 58 237,92 грн, скасувати наказ ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про звільнення від 31 березня 2017 року та зобов'язати відповідача видати новий наказ про звільнення позивача з урахуванням дати фактичної видачі їй трудової книжки та стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 550,00 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від

24 липня 2018 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник

ОСОБА_1 ? адвокат Галій С. А. оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Донецького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану адвокатом Галієм С.А., залишено без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2018 року залишено без змін.

20 березня 2019 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_1 та її представник - Галій С. А. звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від

27 лютого 2019 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 243/9539/17 є стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 9 420,84 грн, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 18 373,32 грн, середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 58 237,92 грн, здійснення утримання податків з заробітної плати та інших обов'язкових платежів, скасування наказу про звільнення та зобов'язання видати новий наказ про звільнення, з урахуванням дати фактичної видачі трудової книжки.

Справа № 243/9539/17 є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(1 921,00 грн х 100 = 192 100,00 грн), справа є малозначною в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника - ГаліяСергія Анатолійовича на рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 27 лютого

2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки, скасування наказу про звільнення та зобов'язання видати новий наказ про звільнення, здійснення утримання податків з заробітної плати та інших обов'язкових платежів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило