Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 521/20612/15-ц

провадження № 61-27353св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року у складі суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Одеська митниця Державної фіскальної служби в Одеській області, Державна казначейська служба України, Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області,

третя особа - Управління служби безпеки України в Одеській області,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби в Одеській області, Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа - Управління служби безпеки України в Одеській області, про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Зазначав, що 04 жовтня 2006 року винесена постанова про порушення кримінальної справи (№ 18/50000/06) за фактом контрабанди вантажу - аксесуарів для ванної кімнати (в асортименті), за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 201 Кримінального кодексу України. Постановою від 04 жовтня 2006 року визнано речовими доказами та приєднано до кримінальної справи із збереженням на відповідальному зберіганні на складі ТОВ 21 вік за адресою: м . Одеса, вул. Моторна, 8 аксесуари до ванної кімнати в асортименті вартістю 237 783 грн 79 коп. Справа разом з речовими доказами була передана для проведення слідчих дій до слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області. 22 травня 2007 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси постанову органів досудового слідства від 04 жовтня 2006 року про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 201 Кримінального кодексу України скасовано та відмовлено у її порушенні. 06 червня 2007 року ухвалою апеляційного суду Одеської області постанова Малиновського районного суду від 22 травня 2007 року доповнена вказівкою органам досудового слідства - повернути визнані речовими доказами вантаж - аксесуари для ванної кімнати (в асортименті) вартістю 237 783 грн 79 коп., що зберігаються в контейнері № MS KH 3743880. В подальшому він неодноразово звертався до органів досудового слідства, однак, або не отримував відповіді взагалі, або вимоги не задовольнялися. До цього часу аксесуари для ванної кімнати (в асортименті) вартістю йому не повернуті, така бездіяльність Південної регіональної митниці є неправомірною. Крім того, митниця не повідомила його про нестачу вантажу на складі відповідального зберігача.

Дії державних органів завдали йому моральної шкоди. Більш ніж шість років він не може отримати неправомірно вилучений у нього вантаж, незважаючи на наявність судового рішення про його повернення. Просив суд стягнути з відповідачів в якості відшкодування завданої моральної шкоди 10 тис. грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто із державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 237 783 грн 79 коп. та 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Південна регіональна митниця допустила щодо позивача протиправну бездіяльність, яка полягає у неповерненні йому предметів, визнаних речовими доказами у кримінальній справі № 18/50000/06 (462), порушеної 04 жовтня 2006 року Одеською митницею за фактом контрабанди вантажу аксесуарів до ванної кімнати (в асортименті), вартістю 237 783 грн 79 коп. за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 201 КК України, після скасування цієї постанови та закриття кримінальної справи. Крім того, Південна регіональна митниця, встановивши нестачу вантажу на складі відповідального зберігача, повідомила позивача про передачу речових доказів Управлінню Служби безпеки України в Одеській області, що не відповідає дійсності. У зв`язку з цим вбачається неможливість повернення вилученого за протоколом ПМП № 0694/50000/06 вантажу в натурі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останній був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. ОСОБА_1 довів заподіяння йому шкоди протиправними діями посадової особи Південної регіональної митниці. Зазначена обставина встановлена ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2007 року, яка доповнила постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2007 року (справа № 4А-104/07), а тому позивач звільнений від її доказування іншими доказами. Доведено також позивачем розмір завданих йому збитків у сумі 237 783 грн 79 коп., оскільки через протиправні дії посадової особи Південної регіональної митниці ОСОБА_1 був позбавлений об`єкта права приватної власності - аксесуарів для ванної кімнати (в асортименті), що були визнані речовими доказами. Суд також вважає, що підлягає частковому задоволенню позов ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки останній довів суду, що зазнав певних страждань через неправомірні дії працівників Південної митниці, які незаконно позбавили його можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що належало йому на праві власності. Завдану шкоду суд вважає доведеною у розмірі 500 грн. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом 25 грудня 2015 року. В подальшому уточнював та доповнював свої позовні вимоги. Зазначені позовні вимоги стосуються тривалого неповернення позивачу аксесуарів для ванної кімнати (в асортименті) вартістю 237 783 грн 79 коп., що були визнані речовими доказами в 2006 році, про неможливість їх повернення внаслідок розкрадання ОСОБА_1 стало відомо з листа Прокуратури Одеської області від 17 квітня 2013 року, а тому суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з позовом в межах визначеного статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на клопотання представника Одеської митниці ДФС про застосування строків позовної давності. Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2011 у справі № 2-а-4559/09/0470 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління служби безпеки України в Одеській області, Південної регіональної митниці скасоване рішення суду першої інстанції та закрите провадження у справі з тих підстав, що справа підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства. Тобто, ще у 2011 році позивач знав про порушення свого права, проте звернувся за його захистом у грудні 2015 року із пропуском стркоу позовної давності.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 . просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що про факт розкрадання майна та право на відшкодування шкоди дізнався з листа прокуратури Одеської області від 17 квітня 2013 року під час розгляду справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

(2) Позиція Одеської митниці ДФС

У запереченні на касаційну скаргу Одеська митниця ДФС зазначає, що на обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на скасування 22 травня 2007 року постанов органів досудового слідства про порушення кримінальної справи, тобто у 2015 році з цим позовом він звертається після спливу строку позовної давності. Крім того, Одеська митниця ДФС не є правонаступником Південної регіональної митниці та прав позивача не порушувала.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Суди установили, що 04 жовтня 2006 року заступником начальника Одеської митниці з правоохоронної роботи начальником служби боротьби з контрабандою та митної варти Поповим В. В. порушена кримінальна справа № 18/50000/06 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 201 КК України. Постановою старшого інспектора відділу дізнання та провадження в справах ПМП СБК та МВ Одеської митниці Єчіна С. М. від 04 жовтня 2006 року визнано речовими доказами та приєднано до кримінальної справи із збереженням на відповідальному зберіганні на складі ТОВ «21 вік» за адресою: м. Одеса, вул. Моторна, 8 аксесуари до ванної кімнати в асортименті вартістю 237 783 грн 79 коп.: вішалку для рушника металеву 408 шт, туалетну поличку зі скла та металу 900 шт, підставку для зубних щіток 180 шт, дозатор для рідкого мила 120 шт, петлю дверну металеву 6800 шт, мильницю 120 шт, засувку дверну (шпінгалет) 50 160 шт, набір туалетний з 6 предметів 150 наборів, гачок настінні металеві для одягу 180 шт, вішалку для одягу з 4-ма гачками 100 шт, тримач для туалетного паперу 250 шт, йоржик з підставкою 200 шт, дзеркало 80х60 140 шт, дзеркало 80х80 30 шт, дзеркало 90х70 60 шт, дзеркало 90х50 40 шт, набір світильників для дзеркал 340 шт.

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 22 травня 2007 року зазначена постанова про порушення кримінальної справи скасована. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2007 року постанова суду залишена в силі, органи досудового слідства були зобов`язані повернути ОСОБА_1 аксесуари до ванної кімнати, що визнані речовими доказами в кримінальній справі.

20 липня 2007 року та 15 грудня 2008 року позивач звертався до Південної регіональної митниці із заявою про повернення належного йому майна. Листом № 23-2/3806 від 31 липня 2007 року представник ОСОБА_1 був повідомлений про необхідність звернення до слідчого відділу УСБУ України в Одеській області, де знаходяться матеріали кримінальної справи та речові докази. За даними Управління Служби безпеки України в Одеській області речові докази у кримінальній справі Управлінню не передавались, а знаходяться на відповідальному зберіганні у ТОВ «21 вік».

Апеляційний суд Одеської області своєю ухвалою від 06 червня 2007 року доповнив постанову Малиновського районного суду міста Одеси від 22 травня 2007 року вказівкою органам досудового слідства повернути ОСОБА_1 вантаж аксесуари до ванної кімнати (в асортименті), вартістю 237 783 грн 79 коп., що визнані речовими доказами у кримінальній справі.

Позивачем був поданий позов в порядку адміністративного судочинства до управління служби безпеки України в Одеській області, Південної регіональної митниці, в якому він просив визнати протиправною бездіяльність відповідачів у поверненні аксесуарів для ванної кімнати вартістю 237 783 грн 79 коп.

Під час розгляду справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом (справа № 2а-4559/09/0470) представником Південної митниці до суду наданий лист за підписом заступника начальника Південної митниці начальника СБК та ПМП Григорєва В. А. від 15 березня 2010 року ДК-4 № 23-2/1096, в якому міститься інформація про розміщення митницею зазначеного вантажу на складі відповідального зберігання ТОВ «21 вік». При цьому, 19 травня 2009 року митницею створена комісія, проведена інвентаризація на складі та виявлена нестача, у тому числі, щодо майна, вилученого за протоколом ПМП №0694/50000/06, у зв`язку з чим до господарського суду Одеської області подана заява про стягнення з ТОВ «21 вік» суми нестачі.

Суди встановили, що Південна регіональна митниця допустила щодо позивача протиправну бездіяльність, яка полягає у неповерненні йому предметів, визнаних речовими доказами у кримінальній справі № 18/50000/06 (462), порушеній 04 жовтня 2006 року Одеською митницею за фактом контрабанди вантажу аксесуарів до ванної кімнати (в асортименті), вартістю 237 783 грн 79 коп. за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 201 Кримінального кодексу України, після скасування цієї постанови та закриття кримінальної справи.

Представник Одеської митниці ДФС заявив про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта, п`ята статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в частині першої статті 261 ЦК України , дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом 25 грудня 2015 року та вказував на тривале неповернення йому аксесуарів для ванної кімнати (в асортименті) вартістю 237 783 грн 79 коп. й замовчування обставин нестачі вантажу, про що він дізнався з листа прокуратури Одеської області від 17 квітня 2013 року.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з позовом в межах визначеного статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Висновки апеляційного суду про те, що позивач знав про порушення свого права у 2011 році, є безпідставними, оскільки обставини розкрадання належного ОСОБА_1 , як підстава заявленого у цій справі позову, не були відомими йому до 17 квітня 2013 року.

Таким чином, апеляційний суд скасував ухвалене згідно закону рішення суду першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до положень статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

На підставі наведеної норми рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведених норм сплачений заявником судовий збір у сумі 4 785 грн 60 коп. за подання касаційної скарги слід стягнути із Одеської митниці Державної фіскальної служби в Одеській області.

Керуючись статтями 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року скасувати.

Залишити в силі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2016 року.

Стягнути із Одеської митниці Державної фіскальної служби в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 785 грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик