справа № 274/3811/17
провадження № 2/0274/299/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.10.19 року м. Бердичів
БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
в складі: головуючого - судді Замеги О.В.,
з участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації у розмірі 2/3 частини від сплачених у шлюбі в рахунок погашення кредиту грошових коштів,-
24.05.2008 вона уклала шлюб з відповідачем. Мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Спільне життя не склалось, тому рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 13.10.2014 шлюб між ними розірвано.
Після розірвання шлюбу, відповідач заявив, що будинок є його особистою приватною власністю, та відмовляється добровільно сплатити їй частину коштів, які були сплачені в період шлюбу в рахунок погашення кредиту.
У судове засідання представник позивачки ОСОБА_4 не з`явилася, надала клопотання, в якому позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився без поважних причин та не подав відзив на позовну заяву. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.
Зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 04.08.2005, ОСОБА_2 придбав у власність 61/100 ідеальних частин житлового будинку під АДРЕСА_2 (а.с.23).
В забезпечення виконання кредитного договору № 88П/2005, між ОСОБА_2 та ВАТ "Мегабанк" 05.08.2005 укладено іпотечний договір № 88П/2005-і. Предметам іпотеки зазначено 61/100 ідеальних частин житлового будинку в АДРЕСА_2 . 05.08.2005 складено акт обстеження, оцінки та передачі майна в іпотеку(а.с.20-21, 22).
З 24.05.2008 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 13.10.2014(а.с. 10-11).
Сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Згідно довідки ПАТ "Мегабанк" від 14.12.2018 за № 65-9764, у період з 24.05.2008 по 27.10.2014 за кредитним договором № 88П/2005 від 05.08.2005 укладеного із ОСОБА_2 сплачено 106790.64 грн..
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За загальним правилом відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Якщо ж майно придбане частково за рахунок отриманого подружжям кредиту, частково - за спільні кошти подружжя, а частково - за рахунок грошових коштів, належних одному з подружжя, то спільною сумісною власністю буде лише та частка майна, що придбана за рахунок кредиту, отриманого подружжям, та за спільні кошти подружжя. Інша ж частка майна, придбана за рахунок грошових коштів, що належали одному з подружжя, буде особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї особисті кошти вона придбана. На підтвердження цього положеннями ч. 7 ст. 57 СКУ визначає: якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Відповідно до роз`яснень п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Стороною відповідача під час розгляду справи не оспорювалось поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірні грошові кошти, які сплачувались подружжям в рахунок погашення кредиту отриманого відповідачем до шлюбу на придбання житлового будинку. Жодних належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності сумісного майна подружжя згідно приписів ст. 60 СК України стороною відповідача не надано та матеріали справи таких доказів не містять.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було. Доказів такого сторонами не надано.
Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
ОСОБА_1 проживає та зареєстрована по АДРЕСА_1 . До складу сім`ї входить син ОСОБА_6 2004 р.н., та син ОСОБА_7 2010 р.н.(а.с. 38).
Згідно довідки МСЕК від 26.05.2017, та 30.05.2018 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності загального захворювання, протипоказана важка фізична праця(а.с.12, 95).
Вироком Бердичівського міськрайонного суду від 18.01.2016 ОСОБА_2 засуджено за ст. 164 ч. 1 КК України, за ухилення від сплати аліментів до 100 годин громадських робіт. Згідно вироку заборгованість по аліментах станом на 01.07.2015 становить 6600.00 грн..(а.с.14-15)

Згідно довідки Бердичівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 12.03.2019 за № 7/45853728, заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.03.2019 становить 25924.06 грн.(а.с. 94).

ОСОБА_7 , син сторін має хворобливий стан здоров`я(а.с. 25-26, 96).

Враховуючи наведене суд вважає, що частка позивачки у праві спільної сумісної власності може бути збільшена до 2/3 частин, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, в розмірі 640 грн.(а.с.2, 3) та 135 (а.с.89, 90).

Керуючись статтями 7-10, 13, 141, 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 59731 (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять одна) гривня 92 коп., грошової компенсації за 2/3 частини грошових коштів сплачених у шлюбі в рахунок погашення кредиту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 775 гривень витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського Апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідн.номер НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідн.номер НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя О.В.Замега