07 березня 2019 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Клочко І.В.,
секретаря судового засідання Шевчук М.В.
представника позивача ОСОБА_1
третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, Деснянський районний відділ Головного управління державної міграційної служби в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, -
Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У даній квартирі зареєстровано 4 осіб, з яких проживає двоє: вона та її мати ОСОБА_4 При цьому, відповідач ОСОБА_2, хоча і зареєстрований у квартирі, однак фактично з 2000 року не проживає та не з'являється. Реєстрація відповідача у квартирі призводить до проблем зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але фактично нараховуються, чим порушуються її (позивача) права.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, а також примусово зняти відповідача з реєстрації.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладене в ній, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував.
Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, однак, конверти із судовими повістками та копією позовної заяви з додатками повернулись до суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає».
Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання з'явилась та підтримала позовні вимоги за викладеними обставинами.
Представник третьої особи - Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача в заочному порядку, проти чого не заперечував представник позивача.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи ОСОБА_4, показання свідка ОСОБА_5 та вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло (а.с. 9), квартира АДРЕСА_1, загальною площею 72,2 кв.м., належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_4
Згідно відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №102/30/3950 від 29.08.2018 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи, з них дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).
Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що відповідач з 2000 року у квартирі не проживає, житлом не цікавиться, витрат по утриманню квартири не несе.
Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.
Як вбачається з актів, складених ЖЕД-313 16.08.2017 року, 15.11.2018 року, 14.02.2018 року, 14.03.2018 року, 04.04.2018 року, 16.05.2018 року відповідач ОСОБА_2 та його син ОСОБА_6 не проживають у вказаній квартирі (а.с.15-20).
Крім того, 31.05.2018 року та повторно 03.07.2018 року позивачка направляла на відому адресу проживання відповідача письмові Вимоги щодо добровільного зняття з реєстрації, що підтверджується описом вкладення (а.с. 27-30).
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в зазначеній квартирі та зазначила, що останній раз бачила відповідача в 2001 році.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Власнику, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.
Таким чином, аналізуючи наявні докази в світлі наведених правових норм, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Що стосується позовних вимог про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
З урахуванням викладеного та показань свідка ОСОБА_5, суд вважає, що вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними та такими, що не відповідають обраному способу захисту, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку.
З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_3
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 12, 13, 81, 82, 141, 209, 258, 263-268 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд -
Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, Деснянський районний відділ Головного управління державної міграційної служби в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач - ОСОБА_3, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1.
Відповідач - ОСОБА_2, РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1.
ОСОБА_4, РНОКПП - НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1.
Суддя