Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 649/384/16-ц

провадження № 61-23480св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Кузнєцової О. А., Приходько Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 30 грудня 2015 року в м. Херсоні відбулася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім»).

Згідно з постановою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 02 березня 2016 року ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

На момент ДТП автомобіль «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було застраховано в ПрАТ «СК «Українська страхова група» відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 07 грудня 2015 року № 28-2201-15-00226, укладеного між товариством та ОСОБА_4

21 січня 2016 року ПрАТ СК «Українська страхова група» здійснила виплату ТОВ «Юг-Авто» страхового відшкодування на користь страхувальника у розмірі 78 301,62 грн.

26 лютого 2016 року ПрАТ «Київський страховий дім» сплатило на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» страхове відшкодування у розмірі 48 650 грн, відповідно до ліміту, визначеного полісом цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 , за вирахуванням франшизи в розмірі 1 350 грн.

Оскільки розмір страхової виплати згідно з полісом цивільно-правової відповідальності відповідача менший ніж сума шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, то ПрАТ «СК «Українська страхова група» просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь майнову шкоду у розмірі 29 651,62 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2016 року у задоволенні позову ПрАТ «СК «Українська страхова група» відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ПрАТ «СК «Українська страхова група», суд першої інстанції виходив із того, що заявлений позивачем розмір майнової шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , є необґрунтованим, оскільки на його підтвердження не було здійснено оцінку вартості пошкоджених під час ДТП деталей і, як наслідок, не обґрунтовано необхідність встановлення на пошкодженому автомобілі нових деталей.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Українська страхова група» задоволено.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2016 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 29 651,62 грн та судові витрати у загальному розмірі 2 893,80 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику позивач набув право вимоги до особи, винної у ДТП, у порядку суброгації.

Обставини, викладені позивачем, доведені належними доказами, відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування підлягають задоволенню.

Короткий зміст доводів касаційної скарги та її вимог

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з Положенням про порядок та умови проведення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 року № 1175, страхувальник відшкодовує третій особі завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряму шкоду, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу, а не вартість нових деталей. Крім того, апеляційний суд не звернув увагу на те, що у випадку стягнення з ОСОБА_1 як заподіювача шкоди унаслідок ДТП суми страхового відшкодування на користь страхувальника потерпілої особи у порядку суброгації, зміна зобов`язання не відбувається. При цьому відповідно до положень статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягненню підлягає шкода, оцінена з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу позивачем до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року і витребувано із суду першої інстанції цивільну справу № 649/384/16-ц.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу за позовом ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року цивільну справу № 649/384/16-ц передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.

Фактичні обставини, встановлені судами

Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій установили такі факти та обставини.

30 грудня 2015 року на перехресті вул. 295 Стрілецької дивізії та пл. Свободи у м. Херсоні відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1

Постановою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 02 березня 2016 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а. с. 14).

Згідно з полісом від 18 березня 2015 року № АІ/4256526 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім». Ліміт відповідальності за завдання майнової шкоди відповідно до умов полісу становить 50 000 грн, франшиза - 1 350 грн.

07 грудня 2015 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (КАСКО) № 28-2201-15-00226, предметом якого є страхування транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Унаслідок ДТП автомобіль «Volkswagen Tiguan» отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2015 року.

На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 07 грудня 2015 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» 21 січня 2016 року виплатило на користь ТОВ «Юг-Авто» 78 301,62 грн страхового відшкодування, розмір якого розрахований на підставі рахунку-фактури від 19 січня 2016 року № YUGS011847, страхового акта від 20 січня 2016 року № КА-7144, розрахунку суми страхового відшкодування від 20 січня 2016 року (а. с. 17-20).

29 лютого 2016 року ПрАТ «Київський страховий дім» у межах ліміту за полісом страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 (50 000 грн) сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 48 650 грн (за вирахуванням франшизи у розмірі 1 350 грн).

Оскільки сплачене страховою компанією відповідача страхове відшкодування є меншим ніж розмір завданої шкоди, то ПрАТ «СК «Українська страхова група» 10 березня 2016 року звернулось до ОСОБА_1 із претензією, в якій просило сплатити залишок невідшкодованої суми у розмірі 29 651,62 грн (а. с. 22).

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Закон України «Про страхування» визначає види (форми) страхування: обов`язкове і добровільне.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, яке регулюється спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у статті 3 цього закону визначено забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачають можливість виникнення у страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність порушеного права позивача, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

При цьому апеляційним судом правильно зазначено, що позивач набув право вимоги (в порядку суброгації) до особи, винної у заподіяні шкоди у розмірі фактично сплачених грошових коштів, а до її страховика - в частині, передбаченій статей 22.1, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи касаційної скарги, наведені заявником у цій частині, не спростовують наявність у відповідача зобов`язання з відшкодування шкоди страховику за договором майнового страхування.

Підставою для виплати позивачем страхового відшкодування став страховий акт, складений ПрАТ «СК «Українська страхова група» за наслідками дослідження фактичних обставин ДТП, у результаті чого вказану ДТП визнано страховим випадком.

Зі змісту розрахунку суми страхового відшкодування від 20 січня 2016 року відомо, що страхове відшкодування здійснюється без урахування зносу деталей, що замінюються (а. с. 19).

Такі умови здійснення страхового відшкодування не суперечать нормам страхового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Так, визначення поняття «фізичний знос» наведено в пункті 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відповідно до якої це втрата вартості колісного транспортного засобу (тобто автомобіля), його складників, яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей колісних транспортних засобів, його складників, порівняно з вартістю нового подібного колісного транспортного засобу або його складників.

Сфера обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачає необхідність застосування коефіцієнта фізичного зносу (стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Водночас положеннями Закону України «Про страхування» та ЦК України не встановлено обов`язку страховика при розрахунку розміру страхового відшкодування застосовувати коефіцієнт фізичного зносу щодо вартості пошкоджених деталей, які підлягають заміні.

При цьому колегія суддів наголошує, що предметом спору у цій справі є не стягнення матеріального збитку, визначеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, який завдано особі, а саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витрат на відновлення транспортного засобу, які були перераховані ТОВ «Юг-Авто», тобто реальних збитків, які відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Законодавець розмежовує поняття «вартість відновлювального ремонту» та «матеріальний збиток, завданий унаслідок ДТП».

Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків та у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Під час розгляду справи апеляційний суд роз`яснював відповідачу право на проведення експертизи з метою спростування доводів позивача.

Доводи заявника про неможливість проведення судової автотехнічної експертизи колегія суддів не бере до уваги, оскільки є суб`єктивним твердженням відповідача, який не є спеціалістом у цій галузі.

Неможливість проведення експертизи під час розгляду справи може бути підтверджено лише судовим експертом.

Відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Таким чином, встановивши обов`язок ОСОБА_1 компенсувати ПАТ «СК «Українська страхова група» шкоду, завдану ним у ДТП застрахованому транспортному засобу, розмір якої перевищує ліміт відповідальності відповідача за договором страхування цивільно-правової відповідальності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача різниці між дійсною вартістю відновлювального ремонту застрахованого автомобіля та сумою страхового відшкодування, виплаченою страховиком відповідача.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що апеляційним судом при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами оскаржуваного судового рішення, які наведені в його обґрунтування та заявником в процесі розгляду справи не спростовані, а також переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

У такому разі розподіл судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк