РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

секретар судового засідання Кудінова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 державна нотаріальна контора Василівського району Запорізької області, про визначення частки померлих у праві спільної сумісної власності, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд,

ВСТАНОВИВ:

До Василівського районного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, про визначення частки померлих у праві спільної сумісної власності, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позовній заяві позивач вказує, що 30 липня 2015 року помер дядько позивача - ОСОБА_4, про що 04 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис за №152, який постійно був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1/2 в м. Василівка Запорізької області. Позивач ОСОБА_1, є рідним племінником ОСОБА_4 За життя ОСОБА_4 залишив заповіт на користь позивача по справі, в якому заповідав все належне йому майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом матиме право. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді квартири №2 в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: будинок №38 по вулиці Кошового в місті Василівка Запорізької області, яка належала ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_5 на праві приватної, спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.03.1993 року; земельної ділянки площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, належала ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №120164 від 05.10.2005 року. Станом на 10 квітня 2018 року, на підставі витягу зі звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, виконаного ТОВ «Козацькі землі», її ринкова вартість становить 172646 гривень. Станом на 01 лютого 2018 року, на підставі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки №010218-2, виконаного ТОВ «Профі-Оцінка», її ринкова вартість становить 29900 гривень. ОСОБА_5 померла 27 жовтня 2008 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 залишилися син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_2. Після смерті ОСОБА_5, її донька - ОСОБА_2, у встановлений законом строк, звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки частка померлої в спадковій земельній ділянці не визначена. Згідно довідки №452 від 30 січня 2018 року виданої ОСОБА_3 міською радою Запорізької області, ОСОБА_5 з 31.05.1993 року по день смерті - 27.10.2008 року постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. На день смерті ОСОБА_5 в квартирі був зареєстрований її син - ОСОБА_4. ОСОБА_4 фактичними діями прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5, шляхом догляду за квартирою, за домоволодінням в цілому, вів домашнє господарство, іншого житла у нього не було. Після смерті ОСОБА_4, у встановлений законом строк позивач звернувся до державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на земельну ділянку та розташовану на ній квартиру у двоквартирному будинку, що перейшла у власність позивача на підставі заповіту. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є відсутність документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку та інформація з Державного земельного кадастру на земельну ділянку. Згідно заповіту спадкоємцем всього майна, в тому числі квартири у будинку та земельної ділянки, після смерті ОСОБА_4 є позивач. Проте, враховуючи те, що квартира у будинку та земельна ділянка знаходилися у спільній сумісній власності, позивач не має можливості зареєструвати дане майно на своє ім'я. Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, однак оформити своє право на спадщину не може по вищенаведеним обставинам.

Враховуючи вищевикладене, позивач, просить суд визначити, що частка ОСОБА_4, який помер липня 2015 року в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила -1/2, на земельну ділянку площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області становила - 1/2; визначити, що частка ОСОБА_5, яка померла 27 жовтня 2008 року в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила -1/2, на земельну ділянку площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області становила 1/2; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4, який помер 30 липня 2015 року спадкового майна у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області після смерті ОСОБА_5 - своєї матері, яка померла 27 жовтня 2008 року; визнати за ОСОБА_1, право власності на квартиру АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті дядька - ОСОБА_4, який помер 30 липня 2015 року.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 28 серпня 2019 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 державна нотаріальна контора Василівського району Запорізької області, про визначення частки померлих у праві спільної сумісної власності, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2019 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просить задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, справу просить вирішити на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує.

Представник третьої особи ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Василівського району Запорізької області судове засідання не зявився, надав заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Вивчивши письмові докази, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 19 березня 1998 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №120164 від 05.10.2005 року, квартира №2 в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в будинку №38 по вулиці Кошового в місті Василівка Запорізької області, та земельна ділянка площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, належали ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. Їх частки визначено не було.

Позивач просить суд визначити, що частка ОСОБА_4, який помер липня 2015 року в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила - 1/2, на земельну ділянку площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області становила - 1/2; визначити, що частка ОСОБА_5, яка померла 27 жовтня 2008 року, в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила - 1/2, на земельну ділянку площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області становила 1/2.

Згідно ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У відповідності до ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.370 ЦК України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як встановлено судом, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло та Державного акту на право власності на земельну ділянку, квартира АДРЕСА_3, та земельна ділянка площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, належали ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

У зв'язку з чим, суд виходить з презумпції рівності часток власників та визначає, що частка кожного співвласника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільній сумісній власності на квартиру та земельну ділянку є рівною і становить в даній справі по 1/2 частині.

Щодо встановлення факту прийняття спадщини, суд вважає необхідним зазначити наступне.

27 жовтня 2008 року померла ОСОБА_5, про що 29 жовтня 2008 року складено відповідний актовий запис за №209, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом РАЦС Василівського РУЮ Запорізької області серії І-ЖС №125742.

Як було встановлено раніше, частка кожного співвласника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільній сумісній власності на квартиру та земельну ділянку є рівною і становить в даній справі по 1/2 частині.

А тому, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири №2 в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, яка знаходиться в будинку №38 по вулиці Кошового в місті Василівка Запорізької області, яка належала померлій та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області.

Згідно довідки №452 від 30 січня 2018 року, виданої ОСОБА_3 міською радою Запорізької області, ОСОБА_5 з 31.05.1993 року по день смерті 27.10.2008 року постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

На день смерті ОСОБА_5 в квартирі був зареєстрований її син - ОСОБА_4.

ОСОБА_4 фактичними діями прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5, шляхом догляду за квартирою, за домоволодінням в цілому, вів домашнє господарство, іншого житла у нього не було.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є її діти, син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_5, її донька - ОСОБА_2, у встановлений законом строк, звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки частка померлої в спадковій земельній ділянці не визначена.

Згідно фотокопії спадкової справи №123 за 2009 рік, заведеної після смерті 27 жовтня 2008 року ОСОБА_5, її донька ОСОБА_2 разом з сином померлої ОСОБА_4 звернулися до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Василівського району Запорізької області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5

Виходячи із вищевикладеного, на підставі вказаної заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_2 успадкувала після смерті матері ОСОБА_5 половину (1/2 частину) спадкового майна, а саме, 1/4 частину квартири №2 в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, яка знаходиться в будинку №38 по вулиці Кошового в місті Василівка Запорізької області, та 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, суд вважає необхідним встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4, який помер 30 липня 2015 року, спадкового майна у вигляді 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 та 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 27 жовтня 2008 року.

30 липня 2015 року помер дядько позивача - ОСОБА_4, про що 04 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис за №152, який постійно був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1/2 в м. Василівка Запорізької області.

Позивач ОСОБА_1, є рідним племінником ОСОБА_4 За життя ОСОБА_4 залишив заповіт на користь позивача по справі, в якому заповідав все належне йому майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом матиме право.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді квартири №2 в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в будинку №38 по вулиці Кошового в місті Василівка Запорізької області, яка належала ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_5 на праві приватної, спільної сумісної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 19.03.1993 року; земельної ділянки площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, належала ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №120164 від 05.10.2005 року.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Станом на 10 квітня 2018 року, на підставі витягу зі звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1, виконаного ТОВ «Козацькі землі», її ринкова вартість становить 172646 гривень.

Станом на 01 лютого 2018 року, на підставі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки №010218-2, виконаного ТОВ «Профі-Оцінка», її ринкова вартість становить 29900 гривень.

Після смерті ОСОБА_4, у встановлений законом строк ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на земельну ділянку та розташовану на ній квартиру у двоквартирному будинку.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є відсутність документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку та інформація з Державного земельного кадастру на земельну ділянку.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вже зазначалося, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 березня 1998 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №120164 від 05.10.2005 року, ОСОБА_4 належали 1/2 частина квартира №2 в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, №38 по вулиці Кошового в місті Василівка Запорізької області, та 1/2 частина земельна ділянка площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області.

Крім того, за життя ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 27 жовтня 2008 року, прийняв спадщину у вигляді 1/4 частки квартири АДРЕСА_4 та 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 належали 3/4 частини квартири №2 в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, №38 по вулиці Кошового в місті Василівка Запорізької області, та 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, суд визнає за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 та 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті дядька - ОСОБА_4, який помер 30 липня 2015 року.

В іншій частині позову у задоволенні відмовити.

Керуючись статтями ст.ст. 263-265 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково:

Визначити, що частка ОСОБА_4, який помер 30 липня 2015 року, в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила - 1/2; на земельну ділянку площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області становила - 1/2.

Визначити, що частка ОСОБА_5, яка померла 27 жовтня 2008 року, в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила 1/2; на земельну ділянку площею 0,0583 га, кадастровий помер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області становила -1/2.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4, який помер 30 липня 2015 року, спадкового майна у вигляді 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 та 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 27 жовтня 2008 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 та 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:024:0029, яка розташована на території ОСОБА_3 міської ради Запорізької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті дядька - ОСОБА_4, який помер 30 липня 2015 року.

В іншій частині позову у задоволенні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик