Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №308/1761/16-ц

провадження № 61-34030св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Перша Ужгородська державна нотаріальна контора,

відповідач - Рахівська державна нотаріальна контора Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської області,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Монич О.В., та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів Фазикош Г. В., Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, Рахівської державної нотаріальної контори, Рахівського районного округу Закарпатської області та співвідповідача ОСОБА_2 про визнання свідоцтв про право власності недійсними та їх скасування, припинення права власності, і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_4 , про що йому стало відомо в червні 2013 року. Спадкоємці 1-ї черги відсутні , позивач є спадкоємцем ІІ-ї черги. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09 грудня 2013 року йому було надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за ОСОБА_4 .

У березні 2015 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Оскільки в спадкове майно за спадкодавцем ОСОБА_4 , позивач вступив, а тому вважає, що має право і на інше майно, яке належало на день смерті спадкодавцю ОСОБА_4 .

На день смерті спадкодавцю ОСОБА_4 окрім 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 належало і 1/2 частина домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

Однак, 08 вересня 2011 року на 1/2 частку домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 видано ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом, однак позивач вважає видане свідоцтво недійсним та таким що підлягає скасуванню.

На початку лютого 2016 року позивачу стало відомою що, спадкодавцю ОСОБА_5 Рахівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , однак це свідоцтво вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з припиненням права власності на Ѕ частку вказаного домоволодіння.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд:

1. Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної контори Закарпатської області Ластівкою Алевтиною Василівною спадкоємцю ОСОБА_5 на спадкове майно 1/2 частину домоволодіння (житловий будинок з належними до нього господарським (надвірними) будівлями та спорудами), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , 08 вересня 2011 року, на бланку серія ВДМ №454794 та зареєстрованого в реєстрі за №3-124 (спадкова справа №302/2011) за відсутністю права на спадкування недійсним та його скасувати.

2. Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 1-207, виданий 19 лютого 2014 року, видавник : Рахівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 на спадкове майно 1/2 частку домоволодіння (житловий будинок з належними до нього господарським (надвірними) будівлями та спорудами), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю юридичної підстави - недійсним та його скасувати.

3. Припинити права власності за ОСОБА_2 шляхом скасування рішення про державну реєстрацію на Ѕ частку домоволодіння (житловий будинок з належними до нього господарським (надвірними) будівлями та спорудами), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 48, дата реєстрації 19 лютого 2014 року, державний реєстратор Пріц Олена Іванівна Рахівська державна нотаріальна контора: підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер: 1-207 виданий 19 лютого 2014 року, видавник Рахівська державна нотаріальна контора.

Короткий зміст судових рішення судів.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю (а.с.71-74).

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Першої Ужгородської державної контори Закарпатської області Ластівкою А. В. спадкоємцю ОСОБА_5 на спадкове майно 1/2 частину домоволодіння (житловий будинок з належними до нього господарськими (надвірними) будівлями та спорудами), що знаходиться по АДРЕСА_2 , 08 вересня 2011 року, на бланку серія ВДМ № 454794 та зареєстроване в реєстрі за №3-124 (спадкова справа №302/2011) за відсутністю права на спадкування, недійсним та скасовано.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 1-207, видане 19 лютого 2014 року, видавник Рахівська державна нотаріальна контора, спадкоємцю ОСОБА_2 на спадкове майно 1/2 частину домоволодіння (житловий будинок з належними до нього господарськими (надвірними) будівлями та спорудами), що знаходиться по АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю юридичної підстави недійсним та скасовано.

Припинено право власності за ОСОБА_2 шляхом скасування рішення про державну реєстрацію на 1/2 частину домоволодіння (житловий будинок з належними до нього господарськими (надвірними) будівлями та спорудами), що знаходиться по АДРЕСА_2 , номер запису про право власності 48, дата реєстрації 19 лютого 2014 року, час реєстрації 16:50:51, державний реєстратор Пріц О. І. Рахівська державна нотаріальна контора: підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер: 1-207 видане 19 лютого 2014 року, видавник Рахівська державна нотаріальна контора.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2017 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції мотивоване тим, що зі встановлених обставин слідує, що спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 є його брат ОСОБА_1 , а підстава набуття права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на спірний будинок на даний момент відпала

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження до касаційної інстанції

Скаржник просила суд скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2017 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 308/1761/16-ц з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу № 308/1761/16-ц передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, не маючи достатніх доказів, безпідставно дійшов висновків про наявність у позивача права на особисту приватну власність на житловий будинок.

Судами порушено норми матеріального права, позбавлено права власності ОСОБА_2 на майно, яке вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_5 , яке свого часу було прийнято після смерті дружини ОСОБА_1 , чим було порушено норму статті 1261 ЦК України.

Судом було порушено норми процесуального права, оскільки ОСОБА_2 була позбавлена права участі у судовому засіданні.

Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу мотивовано тим, що позивач в обґрунтування позовних вимог навів всі обставини, що стали підставою для звернення в суд за захистом порушених прав та надав суду докази у підтвердження кожної обставини, зокрема рішення Ужгородського міськрайонного суду, які набрали законної сили, а тому обставини встановлені вказаними судовими рішеннями у даній цивільній справі не підлягають доказуванню. Оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а в касаційній скарзі містяться необґрунтовані доводи та загальні голослівні фрази, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 трагічно загинув брат позивача ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги, при цьому спадкоємців першої черги не має.

В установлений строк із заявою про прийняття спадщини позивач не звертався, оскільки про смерть брата йому стало відомо тільки в червні 2013 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2013 року позивачу надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за померлим тривалістю три місяці (а.с.14).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2010 року встановлено факт проживання у спадковій квартирі ОСОБА_5 із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на час їх смерті однією сім`єю, що стало підставою видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 (а.с.17)

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2010 року скасовано, заяву ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишено без розгляду (а.с.18-19).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2014 року визнано свідоцтво про право на спадщину за законом № 3-1246 від 08 серпня 2014 року, видане державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Ластівкою Л. В. спадкоємцю ОСОБА_5 на спадкове майно - частину квартири по АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю юридичної підстави - недійсним та скасовано. Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-169 від 11 лютого 2014 року, видане державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контролю спадкоємцю ОСОБА_2 на спадкове майно - 1/2 частину квартири по АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю юридичної підстави - недійсним та скасовано. Припинено за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_1 (а.с.25-28). Рішення набуло законної сили 8 серпня 2014 року.

18 березня 2015 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, про що свідчить також витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №39910876 від 18 березня 2015 року (а.с.41).

Померлому ОСОБА_4 , окрім 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 , також належала 1/2 частина будинку по

АДРЕСА_4 домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 спочатку була зареєстрована за померлим ОСОБА_4 , а потім за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та за ОСОБА_2 теж на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.34-35, 38-40).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суди виходили з того, що зі встановлених обставин слідує, що спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 є його брат ОСОБА_1 , правова підстава набуття права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на частину спірного спадкового майна відпала.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками судів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судами було встановлено , що померлому ОСОБА_4 , на момент смерті окрім 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 , також належала 1/2 частина будинку по АДРЕСА_2 .

Спадкоємцем другої черги майна померлого ОСОБА_4 є його брат ОСОБА_1 .

В установлений законом строк ОСОБА_1 з поважних причин не подав заяву про прийняття спадщини.

В 2012 році спадкову масу після смерті ОСОБА_4 отримала ОСОБА_5 , як спадкоємець четвертої черги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09 грудня 2013 року позивачу ОСОБА_1 було надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_4 тривалістю три місяці.

В 2014 році ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 отримала спадщину на 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_2 .

18 березня 2015 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, про що свідчить також витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №39910876 від 18 березня 2015 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 поновив своє право на отримання спадщини після смерті свого брата ОСОБА_4 , як спадкоємець другої черги, тому суди дійшли правильних висновків про те, що оскільки позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину в частині квартири, він вправі оформити право власності й на інше майно, що входило до складу спадщини на момент смерті спадкодавця, у зв`язку з чим у ОСОБА_5 як у спадкоємиці четвертої черги та у ОСОБА_2 , відсутня підстава набуття права власності на частину спадкового майна після смерті ОСОБА_4 .

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги відносно того, що судами порушено норми матеріального права, позбавлено права власності ОСОБА_2 на майно, яке вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_5 , яке свого часу було прийнято після смерті дружини ОСОБА_1 , чим було порушено норму статті 1261 ЦК України, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Судами було встановлено що на день смерті ОСОБА_4 за ним було зареєстровано на праві власності Ѕ частину будинку по АДРЕСА_2 .

Оскільки ОСОБА_5 по відношенню до спадкодавця ОСОБА_4 є спадкоємцем четвертої черги, а позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги, тому ОСОБА_5 отримала право на спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_4 з порушенням черговості, а тому відповідно втратила правові підстави на спадкування на спірне спадкове майно після смерті ОСОБА_5 її донька ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 не позбавлена можливості захистити порушене право шляхом зміни черговості одержання права на спадкування відповідно до статті 1259 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції, не маючи достатніх доказів, безпідставно дійшов висновків про наявність у позивача права на особисту приватну власність на житловий будинок не заслуговують на увагу, з урахуванням вищенаведеного.

Доводи касаційної скарги відносно того, що судом було порушено норми процесуального права, оскільки ОСОБА_2 була позбавлена права участі у судовому засіданні, оскільки судові засідання двічі відкладались, а в судове засідання призначене на 23 березня 2017 року представник ОСОБА_3 з`явитись не міг, про що надав заяву, не заслуговують на увагу, оскільки суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 не надав доказів на підтвердження поважності причин неможливості з`явитись у судове засідання, а ОСОБА_2 про судове засідання 23 березня 2017 року була повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, причини своєї неявки суду не повідомила та заяв про відкладення судового засідання суду не надавала.

Таким чином, наведені доводи касаційної скарги на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик