Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 362/3612/17

провадження № 61-14607св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,

відповідачі - Іванковичівська сільська рада Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: державне підприємство «Київське лісове господарства», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Київської області на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Лапчевської О. Ф., від 26 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому просив визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду та поновити його, захистивши право; визнати недійсними рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області: від 25 жовтня 2004 року № 116 про вилучення із земель запасу держлісфонду Васильківського лісництва в кварталі 13 виділ 1 земельних ділянок загальною площею 10 га; від 20 грудня 2004 року №№ 118, 119, 120, 121, 122 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Іванковичі Васильківського району Київської області»; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: ОСОБА_2 - серії ЯГ № 174742 на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим № :04 : 002 :0007 , серії ЯГ № 174741 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № : 04 : 002: 0002; ОСОБА_3 - серії ЯГ № 174 740 на земельну ділянку 0,25 га з кадастровим № :04: 002 :0009 , серії ЯГ № 174738 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № :04:002:0004; ОСОБА_4 - серії ЯГ № 174738 на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим № :04:002:0001 ; серії ЯГ № 174737 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № 322183300:04:002:0005; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки площею 0,25 га з кадастровим №:04:002:0006, площею 1,7500 га з кадастровим №:04:002: 0010 , площею 0,25 га з кадастровим №:04:002:0003, ОСОБА_11 - площею 0,25 га з кадастровим №:04:002:0007, площею 1,7500 га з кадастровим №:04:002:0002; ОСОБА_3 - площею 0,25 га з кадастровим №:04:002:0009, площею 1,7500 га з кадастровим №:04:002:0004, ОСОБА_4 - площею 0,25 га з кадастровим №:04:002:0001, площею 1,7500 га з кадастровим №:04:002:0005, які розташовані на території с. Іванковичі Васильківського району Київської області та загальна вартість яких складає 3 707 501,62 грн.

Позовна заява мотивована тим, що зазначені вище рішення Іванковичівської сільської ради прийнято та державні акти на право власності на земельні ділянки видано з порушенням вимог закону, внаслідок чого вони є незаконними та повинні бути визнані недійсними. Зокрема, на думку позивача, вилучення земель лісогосподарського призначення державної власності та зміна їх цільового призначення належала до компетенції органів виконавчої влади, а рішення про передачу у власність земельної ділянки прийнято неуповноваженим на це органом - Іванковичівською сільською радою. Крім того, відведення у приватну власність земельних ділянок для цілей, не пов`язаних з веденням лісового господарства, а саме - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель лісогосподарського призначення суперечить вимогам статті 84 ЗК України, статті 16 Лісового кодексу України та не відноситься до компетенції Іванковичівської сільської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Кравченко Л. М. від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про передачу у власність земельних ділянок прийнято уповноваженим на це органом з дотриманням відповідної процедури. При цьому позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимоги першого заступника прокурора Київської області про визнання недійсним розпорядження, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння є обґрунтованими, проте не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2019 року заступник прокурора Київської області подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Так, встановлюючи, що про прийняті Іванковичівською сільською радою Васильківського району Київської області рішення від 25 жовтня 2004 року прокурору було відомо з 2009 року, а саме з листа Київського обласного управління лісового та мисливського, апеляційний суд не врахував, що вказаний лист не містить інформації щодо подальшого виділення земель лісового фонду у приватну власність громадянам та не свідчить, що прокурором досліджувалось питання законності вилучення спірних земельних ділянок.

Крім того, апеляційний суд не досліджував момент, коли Кабінету Міністрів України стало відомо про порушення земельного та лісового законодавства.

При цьому, заяву про застосування строку позовної даності подала лише відповідач ОСОБА_1 , яка є стороною у спорі щодо витребування з її володіння на користь держави земельних ділянок площею 4 га, із загальної площі спірних земель лісогосподарського призначення 10 га, та яка в силу принципу диспозитивності цивільного процесу не може подавати заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності від імені інших власників спірних земельних ділянок щодо позовних вимог, спрямованих до інших відповідачів. Відповідач ОСОБА_1 не має солідарного обов`язку з іншими відповідачами щодо решти позовних вимог, а тому суд апеляційної інстанції не мав визначеної законом підстави відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав пропуску строку позовної давності за заявою лише одного відповідача.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали відзив на касаційну скаргу, у якому просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02 жовтня 2019 року, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 25 жовтня 2004 року № 116 «Про вилучення земельної ділянки та зарахування її до земель запасу сільської ради» вилучено із земель запасу держлісфонду Васильківського лісництва в кварталі 13 виділ 1 земельні ділянки загальною площею 6 га, розташовану в межах населеного пункту с. Іванковичі та зараховано їх до земель запасу Іванковичівської сільської ради.

Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 25 жовтня 2004 року № 116 «Про вилучення земельної ділянки та зарахування її до земель запасу сільської ради» вилучено із земель запасу держлісфонду Васильківського лісництва в кварталі 13 виділ 1 земельні ділянки загальною площею 4 га, розташовану в межах населеного пункту с. Іванковичі та зараховано їх до земель запасу Іванковичівської сільської ради.

Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 20 грудня 2004 року № 118 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Іванковичі Васильківського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянці ОСОБА_5 у с. Іванковичі Васильківського району Київської області та передано їй у власність земельні ділянки загальною площею 1 га, з них: 0,2500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 1,75 га - для ведення особистого селянського господарства у с. Іванковичі Васильківського району Київської області.

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_5 отримала державні акти: серії ЯА № 300931 на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим № :04:002:0006 ; серії ЯА № 300936 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № :04:002:0010, що розташовані у с. Іванковичів Васильківського району Київської області.

На підставі договорів купівлі-продажу від 03 грудня 2005 року ОСОБА_5 відчужила вищезазначені земельні ділянки на користь ОСОБА_6 та остання отримала державні акти: серії ЯГ № 174736 на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим № :04:002:0006 ; серії ЯГ № 174735 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № :04:002:0010, що розташовані в с. Іванковичів Васильківського району Київської області.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 на підставі договорів дарування від № № 827, 830 відчужила належні їй земельні ділянки з кадастровими №№ :04:002:0006 та :04:002:0010 на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 20 грудня 2004 року № 122 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Іванковичі Васильківського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянці ОСОБА_7 та передано їй у власність земельні ділянки загальною площею 2,0000 га, з них: 0,2500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 1,75 га - для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_7 отримала державні акти: серії ЯА № 300932 на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим № :04:002:0007 ; серії ЯА № 300937 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № :04:002:0002, що розташовані у с. Іванковичів Васильківського району Київської області.

ОСОБА_7 на підставі договорів купівлі-продажу від 03 грудня 2005 року відчужила вищезазначені земельні ділянки на користь ОСОБА_2 та останній отримав державні акти: серії ЯГ № 174742 на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим № :04:002:0007 ; серії ЯГ № 174741 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № :04:002:0002, що розташовані у с. Іванковичів Васильківського району Київської області.

Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 20 грудня 2004 року № 119 «Про ствердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в Іванковичі Васильківського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянці ОСОБА_8 та передано їх у власність земельні ділянки загальною площею 2,0000 га, з них: 0,2500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 1,75 га - для ведення особистого селянського господарства у с. Іванковичі Васильківського району Київської області.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_8 отримала державні акти: серії ЯА № 300933 на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим № :04:002:0008 ; серії ЯА № 300938 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № :04:002:0003, що розташовані у с. Іванковичів Васильківського району Київської області.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 03 грудня 2005 року ОСОБА_8 відчужила вищезазначені земельні ділянки на користь ОСОБА_6 , яка отримала державні акти: серії ЯГ № 174734 на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим № :04:002:0008 ; серії ЯГ № 174733 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № :04:002:0003, що розташовані у с. Іванковичів Васильківського району Київської області.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 на підставі договорів дарування від 20 червня 2015 року №№ 828, 829 відчужила належні їй земельні ділянки з кадастровими №№ :04:002:0008 та :04:002:0003 на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 20 грудня 2004 року № 120 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Іванковичі Васильківського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянину ОСОБА_9 та передано у його власність земельні ділянки загальною площею 2,0000 га, з них: 0,2500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 1,7500 га - для ведення особистого селянського господарства в с. Іванковичі Васильківського району Київської області.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_9 отримав державні акти: серії ЯА № 300934 на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером :04:002:0009; серії ЯА № 300939 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № :04:002:0004, що розташовані у с. Іванковичів Васильківського району Київської області.

ОСОБА_9 на підставі договорів купівлі-продажу від 12 листопада 2005 року відчужив належні йому земельні ділянки на користь ОСОБА_3 , яка отримала державні акти: серії ЯГ № 174740 на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим № :04:002:0009 ; серії ЯГ № 174739 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № :04:002:0004, що розташовані в с. Іванковичів Васильківського району Київської області.

Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 20 грудня 2004 року № 121 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Іванковичі» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянці ОСОБА_10 та передано їй у власність земельні ділянки загальною площею 2,0000 га, з них: 0,2500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 1,7500 га - для ведення особистого селянського господарства у с. Іванковичі Васильківського району Київської області.

На підставі вказаного рішення громадянка ОСОБА_10 отримала державні акти: серії ЯА № 300935 на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим № :04:002:0001 ; серії ЯА № 300940 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № :04:002:0005, що розташовані у с. Іванковичів Васильківського району Київської області.

ОСОБА_10 на підставі договорів купівлі-продажу від 12 листопада 2005 року відчужила належні їй земельні ділянки на користь ОСОБА_4 , яка отримала державні акти: серії ЯГ № 174738 на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим № :04:002:0001 ; серії ЯГ № 174737 на земельну ділянку площею 1,7500 га з кадастровим № :04:002:0005, що розташовані у с. Іванковичів Васильківського району Київської області.

Згідно з листом Київського державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» № 01-768/2 від 27 вересня 2004 року, враховуючи, що ділянка держлісфонду Васильківського лісництва в кварталі 13 виділ 1 площею 6 га розміщена в межах населеного пункту села Іванковичі, ДЛГО «Київліс» не заперечує проти її вилучення та передачі до земель запасу Іванковичівської сільської ради з послідуючим використанням для потреб села.

Відповідно до листа Київського державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» № 01-786/2 від 01 жовтня 2004 року, враховуючи, що ділянка держлісфонду Васильківського лісництва в кварталі 13 виділ 1 площею 4 га розміщена в межах населеного пункту села Іванковичі, ДЛГО «Київліс» не заперечує проти її вилучення та передачі до земель запасу Іванковичівської сільської ради з послідуючим використанням для потреб села.

З роз`яснень Держлісагенства від 25 червня 2018 року з питань порядку вилучення земельних ділянок лісового фонду та зміни їх цільового призначення вбачається, що до 2005 року на території Київської та інших областей України (крім областей Карпатського регіону) функціонували державні лісогосподарські об`єднання. Київське обласне по м. Києву управління лісового та мисливського господарства надало копії документів (архівні матеріали) про те, що державне лісогосподарське об`єднання «Київліс», яке функціонувало на території Київської області у 2004 році, мало право здійснювати процедуру переведення лісових земель до нелісових, керуючись листом Держкомлісгоспу від 30 грудня 1997 року № 03-17/2764 і розпорядженням Голови Державного комітету лісового господарства України від 10 лютого 2003 року № 2.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Щодо підставності позовних вимог

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації, центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, відповідно до закону (частини перша, друга статті 84 ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною другою статті 3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються ЗК України, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені статтею 27 ЛК України, до яких, зокрема, належить передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

Статтею 57 ЛК України передбачені вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства.

Відповідно до частини першої цієї статті зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.

Аналогічне положення міститься й у статті 20 ЗК України.

Порядок вилучення земельних ділянок передбачений статтею 149 ЗК України, згідно з якою земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно з частиною шостою статті 149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Отже, вилучення від постійних користувачів лісових ділянок державної власності площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, зміна їх цільового призначення з метою використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, та передача таких земельних ділянок у власність або постійне користування належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою статті 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення лісового і водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

За таких обставин, вилучення земель лісогосподарського призначення не належало до компетенції Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, оскільки такі повноваження належали до компетенції Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статей 6, 16 Лісового кодексу України, у редакції, чинній на час прийняття оспорюваних рішень) усі ліси є власністю держави. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами. До відання сільських рад у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить лише надання в межах селищ земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування для спеціального використання лісових ресурсів, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Згідно зі статтею 57 ЗК України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються на умовах оренди підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

У справі, що переглядається, установлено, що ДЛГО «Київліс» погодило вилучення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення.

Відповідно до статті 73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління.

Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Відповідно до статуту Київського державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2002 року, затвердженого першим заступником комітету лісового господарства України Колісніченком М. В., КДЛГО «Київліс» підпорядковане Державному Комітету лісового господарства України.

Отже, погодження вилучення спірних земельних ділянок лісового фонду, які перебували у постійному користуванні КДЛГО «Київліс» та використовувались для здійснення лісогосподарської діяльності, надано з порушенням вимог вказаних норм, оскільки останнє не мало необхідного обсягу дієздатності для надання такого погодження без попередньої згоди Державного Комітету лісового господарства України.

Установивши вказані обставини, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 25 жовтня 2004 року № 116 про вилучення із земель запасу держлісфонду Васильківського лісництва в кварталі 13 виділі 1 земельних ділянок та рішення від 20 грудня 2004 року № № 118, 119, 120, 121, 122 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства в с. Іванковичі Васильківського району Київської області», не відповідають положенням чинного законодавства.

Також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для витребування спірних земельних ділянок відповідно до положень статті 387 ЦК України, у зв`язку з порушенням органом виконавчої влади вимог ЛК України та ЗК України щодо вилучення цих земель лісового фонду та передачі їх у власність фізичним особам.

Щодо застосування строку позовної давності

Звертаючись до суду з позовом, перший заступник прокурора Київської області послався на те, що про допущені Іванковичівською сільською радою Васильківського району Київської області порушення прокурору стало відомо лише у 2016-2017 роках за результатами системного аналізу інформацій різних органів державної влади, установ та організацій, а саме управління Держземагенства у Васильківському районі, ВО «Укрдержліспроект», матеріалів лісовпорядкування державного підприємства, що підтверджують незаконне вилучення та передачу у приватну власність земель лісогосподарського призначення поза волею їх власника.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Такі висновки ґрунтуються на аналізі норм статей 256, 261, 267 ЦК України та статті 45 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з відповідним позовом).

Тобто, обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності.

Зазначений правовий висновок, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

У справі, що переглядається, установлено, що 03 липня 2009 року прокуратура Київської області зверталась до Київського обласного управлінням лісового та мисливського господарства з запитом № 07/4-1775 щодо надання інформації стосовно наданих упродовж 2000-2009 років управлінням та підпорядкованими підприємствами погоджень на вилучення та передачу у власність і користування зі зміною цільового призначення земельних лісових ділянок, площею понад 3,0 га або менших розмірів, але які є частинами однієї земельної ділянки лісового фонду площею понад 3,0 га (а. с. 209, т. 1).

Відповідно до листа Київського обласного управління лісового та мисливського господарства від 23 липня 2009 року № 01-04/1021, направленому Заступнику прокурора Київської області старшому раднику юстиції Ричці О. І., Київське обласне управління лісового та мисливського господарства направило інформацію щодо погодження та вилучення земель лісогосподарського призначення для не лісогосподарських потреб за рахунок земель лісогосподарського призначення державних лісогосподарських підприємств, підпорядкованих Київському обласному управлінню лісового та мисливського господарства за період з 2000 по 2009 рік (а. с. 211, т. 1).

Вказані обставини також підтверджуються листом Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 19 квітня 2018 року № 04-28/898 (а. с. 208, т. 1).

Установивши вказані обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що прокуратурі Київської області було відомо про винесення Іванковичівською сільською радою Васильківського району Київської області оскаржуваних рішень з листа Київського обласного управління лісового та мисливського господарства від 23 липня 2009 року № 01-04/1021 ще у 2009 році, а тому позов пред`явлений із пропуском строку позовної давності.

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки, відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, апеляційний суд не врахував, що матеріальним позивачем є не прокурор, а Кабінет Міністрів України та у порушення наведених норм права, взагалі не досліджував момент, коли Кабінету Міністрів України стало відомо про порушення земельного та лісового законодавства.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Сулу від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18) норми закону про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено порушення прав Кабінету Міністрів України як розпорядника лісовими земельними ділянками, що перевищують площу 1 га. Разом з тим суд апеляційної інстанції не встановив початку перебігу позовної давності для Кабінету Міністрів України, а сторони не надали жодних доказів на підтвердження того, що Кабінету Міністрів України було відомо про порушення його права до моменту звернення прокурора з відповідним позовом до місцевого суду, тоді як згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За таких обставин, встановивши порушення прав Кабінету Міністрів України, суд апеляційної інстанції не з`ясував та не перевірив, з якого моменту Кабінет Міністрів України довідався або міг довідатися про порушення свого права, а тому ухвалив рішення з порушенням наведених вище норм права.

Крім того, прокурор звернувся до суду з цим позовом до п`ятьох відповідачів: Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а з заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності до суду першої інстанції звернулась тільки ОСОБА_1

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі його учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

З огляду на це, у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, вищевказаних положень закону, правових висновків Великої Палати Верховного Суду, та обставин справи не врахував, а тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За викладених обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець