КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/19273/15

Апеляційне провадження 22-ц/824/3372/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Фізична особа - підприємець ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, поданої через представника ОСОБА_4, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Шкірай М.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 в якому просила розірвати договір поставки від 17.06.2015, стягнути кошти, сплачені нею за товар та штраф, посилаючись на те, що відповідач не виконала умови договору та не поставила товар у строки, обумовлені договором.

В обґрунтування позову зазначала, що 17.06.2015 уклала з відповідачем договір поставки, відповідно до умов якого, зобов'язалася поставити товар - бавовняну пряжу (склад пряжі: бавовна 100%) згідно із асортиментом, зазначеним у специфікації № 1 від 17.06.2015 до договору. На виконання умов договору сплатила 240 350 грн. Оскільки договір не містив строку виконання обов'язку із передачі товару, вона направила відповідачу вимогу про передачу товару в строк сім днів із дати отримання вимоги, проте ця вимога відповідачем не виконана.

Надалі позивач змінила позовні вимоги та просила припинити договір поставки від 17.06.2015, стягнути з відповідача 240 350 грн, сплачених на виконання договору та штраф у розмірі 24 035 грн у зв'язку із простроченням терміну передачі товару посилаючись на те, що на виконання умов договору поставки відповідач передала їй товар загальною вагою 949,51 кг по накладній № 2611-1 від 26.11.2015. Під час приймання товару за участю відповідача відібрано два зразки для проведення дослідження, за результатами якого виявилося, що відповідач передала їй не бавовняну, а змішану пряжу, що не відповідає умовам договору. Ураховуючи, що поставлена пряжа має недоліки, які неможливо усунути, 23.12.2015 вона направила відповідачу претензію з вимогою провести заміну поставленої продукції продукцією належної якості. Проте дана вимога залишилася невиконаною.

Надалі позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просила розірвати договір поставки, стягнути з відповідача 240 350 грн, сплачених на виконання договору, штраф у розмірі 24 035 грн у зв'язку із простроченням терміну передачі товару та 94 337,37 грн упущеної вигоди, посилаючись на те, що сплачені за товар кошти вона б могла розмістити на депозитний рахунок та отримати прибуток у вигляді процентів за користування вкладом.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.05.2018 позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ФОП ОСОБА_5 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги на те, що сторони у договорі не визначили питань щодо якості продукції, відповідності її нормам ДСТУ та не визначили, що бавовняна пряжа має на 100% складатися з бавовни. Предметом договору є поставка пряжі без визначення ознак якості, а тому посилання позивача на поставку неякісної продукції не дають підстави вважати поставлену пряжу неякісним товаром. Позивач отримала повну інформацію про товар та претензії про заміну товару не подавала. Крім того, позивач прийняла товар та використала пряжу у своїх виробах, а тому стягнення коштів за товар, який знаходиться у позивачки вважає абсурдним. Суд також не звернув увагу, що у висновку експертної установи вказано, що на дослідження було надано лише два зразки пряжі, а не вся партія. Також вказує, що напис «бавовняна пряжа» є загальною назвою, яка не дорівнює 100 % бавовни.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

У судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.06.2015 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір поставки № 1706, згідно з яким ФОП ОСОБА_3, як продавець, зобов'язалася поставити товар - бавовняну пряжу згідно із асортиментом, зазначеним у специфікації № 1 від 17.06.2015.

На виконання умов п. 3.4 договору позивач сплатила відповідачу 240 350 грн.

Відповідач здійснила передачу товару (пряжа у мотках), у кількості 949,51 кг., згідно видаткової накладної № 2611-1 від 26.11.2015.

Згідно протоколу випробувань № 141 від 11.12.2015, складеного Аналітично-дослідною випробувальною лабораторією «Текстиль-ТЕСТ» Головного науково-дослідного інституту метрології, сертифікації та управління якістю в структурі Київського національного Університету технологій та дизайну (КНУТД) надані для проведення випробувань зразки пряжі КА234, колір - білий (A.BEJ) та КА0063, колір - рожевий (PUDRA) містять відповідно: бавовни - 46,8 %, поліакрилонітрилу - 53,2 % та бавовни - 45,4%, полі акрилонітрилу - 54,6 %.

Відповідно до вимог пункту 4.3 договору поставки у випадку прострочення терміну передачі товару, продавець, за вимогою покупця сплачує останньому штраф у розмірі 0,1 % від суми не поставленого в строк товару за кожен календарний день прострочення, але не більше ніж 10 % від загальної суми договору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив с того, що ФОП ОСОБА_3 здійснено поставку змішаної пряжі, яка не відповідає вимогам п. 1.2.1 ДСТУ 2535-94 «Пряжа бавовняна і змішана для трикотажного і ткацького виробництв, а тому вимоги про розірвання договору та стягнення коштів є законними. Стягнення пені передбачено умовами договору. Невиконання відповідачем обов'язку передати товар належної якості призвело до обмеження у праві позивачки розпорядження як товаром, так і грошовими коштами, які передані нею на виконання договору, які вона б могла розмістити на депозитний рахунок та отримати прибуток у вигляді відсотків.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних із особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Позивач у позовній заяві посилалася на те, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки, в той же час посилалася на Закон України «Про захист прав споживачів», не вказуючи при цьому які вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем порушено.

Визначення договору поставки, яке надане у статті 712 ЦК України та визначення поняття споживача, яке викладене у п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виключає можливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів» та суд вирішуючи спір правильно виходив лише з норм ЦК України, які регулюють договір поставки та питання виконання зобов`язань.

Згідно із ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. При цьому, згідно із ч. 1 ст. 673 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Судами встановлено, що 17.06.2015 між сторонами укладено договір поставки, відповідно до умов якого відповідач зобов'язалася поставити товар - бавовняну пряжу згідно із асортиментом, зазначеним у специфікації № 1 від 17.06.2015.

На виконання умов п. 3.4 договору поставки, продавець отримала від покупця грошові кошти в сумі 240 350 грн.

Відповідач передала позивачу товар - пряжу у мотках, загальною вагою 945,51 кг по накладній від 26.11.2015.

Позивач вказувала на те, що поставлена відповідачем пряжа за своїм складом є змішаною пряжею, а не бавовняною, якісний склад пряжі змінити неможливо, що дає їй підстави стверджувати про те, що передана відповідачем пряжа має недолік, який неможливо усунути.

Відповідно до ч. 2 ст. 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Згідно протоколу випробувань від 11.12. 2015 лабораторії Аналітично-дослідна випробувальна лабораторія «Текстиль-Тест» головного науково-дослідного інституту метрології, сертифікації та управління якістю в структурі Київського національного Університету технологій та дизайну, поставлена позивачу пряжа має наступний склад сировини: у зразку пряжі із окрасом КА 0063 (колір білий) бавовна 46,8%, поліакриорнітрил - 53,2%; у зразку пряжі із окрасом КА 234 (колір рожевий) бавовна 45,4%, поліакриорнітрил - 54,6%.

Відповідно до п.1.2.1 ДСТУ 2535-94 «Пряжа бавовняна і змішана для трикотажного і ткацького виробництв. Загальні технічні умови.», до бавовняної належить пряжа, яка вироблена із 100 % бавовняного волокна і бавовняного волокна з вкладенням не більше як 10 % віскозного чи віскозного високо модульного волокон. До змішаної належить пряжа, яка вироблена із бавовняного волокна з вкладенням не більше як 50 % хімічних волокон.

Сторони укладаючи специфікацію № 1 від 17.06.2015 до договору зробили в ній посилання на поставку саме бавовняної пряжі, а тому доводи відповідача про те, що поставлена нею пряжа є товаром належної якості суперечать положенням договору поставки.

Протокол випробувань від 11.12.2015, згідно з яким поставлена відповідачем пряжа містить бавовни менше ніж 50 % бавовни відповідачем не спростовано, доказів про те, що пряжа містить інший склад, ніж зазначено у протоколі випробовувань, не надано. Також відповідачем не надано доказів про те, що позивач обираючи пряжу під певними номерами, які вказані у специфікації, вже на час підписання договору знала, що обрана нею пряжа не є бавовняною на 100 %, оскільки у специфікації вказано лише, що пряжа є бавовняною та біля кожного номеру пряжі будь - які інші дані про її склад не зазначені.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідачем порушено умови договору поставки та поставлено позивачці товар неналежної якості.

Разом з тим, стягуючи з відповідача кошти, сплачені позивачкою за товар суд першої інстанції не звернув уваги на приписи ч. 2 ст. 678 ЦК України, згідно з якими у разі істотного порушення вимог щодо якості товару покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару.

Оскільки поставлена позивачу пряжа містить змішаний склад сировини, а не 100 % бавовняного волокна, що підтверджується відповідними результатами досліджень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дані обставини є підставою для розірвання договору та повернення сплаченої за товар суми відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 678 ЦК України

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач просить розірвати договір та повернути їй кошти, сплачені за товар, проте при цьому товар позивач залишає за собою.

Матеріали справи не містять будь - яких доказів про те, що виявивши факт поставки товару неналежної якості позивач відмовилася від договору і повернула товар постачальнику. Відсутні докази і про те, що позивач намагалася повернути товар відповідачці, але остання його не прийняла тощо.

Навпаки у вимозі від 27.10.2015 та у претензії від 12.11.2015 позивач просила поставити товар, визначений у договорі, а після отримання товару та виявлення його недоліків у претензії від 23.12.2015 просила виконати зобов'язання щодо поставки бавовняної пряжі належної якості. Про повернення пряжі, яка виявилася неякісною, позивач у претензіях не вказує.

У позовній заяві та уточненнях до неї натомість містяться інші вимоги, а саме про розірвання договору та повернення коштів, сплачених за договором та одночасно вимоги про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань.

Відтак суд не звернув уваги на те, що ставлячи вимогу про розірвання договору поставки та повернення сплачених коштів, позивач при цьому вважає, що і поставлений неякісний товар має право залишити за собою, що суперечить положенням ч. 2 ст. 678 ЦК України.

При розгляді справи відповідач стверджувала, що позивач виготовила із поставленої пряжі товар (пледи) та реалізувала його. Представник же позивачки стверджував, що пряжа у такому ж вигляді, як була отримала від відповідачки знаходиться у позивача на складі. Будь - яких доказів на підтвердження таких пояснень сторони не надали.

У зв`язку з цим у справі було оголошено перерву та сторонам запропоновано оглянути товар та за можливості укласти мирову угоду.

Проте сторони до мирової угоди не дійшли та позивач не надала доступу відповідачці для огляду товару. Сторона позивача не надала пояснень щодо підстав утримання у себе поставленої пряжі, враховуючи її бажання відмовитися від договору.

Колегія суддів вважає, що позивач має безумовне право на отримання коштів, сплачених нею за неякісний товар, проте за наявності відмови від договору і повернення отриманого товару. Суд вирішуючи спір має враховувати, що вирішення спору не повинно призводити до іншого спору між цими ж сторонами, з цих же підстав. Утримання ж позивачкою у себе товару, за який вона просить стягнути кошти фактично призводить до спору між цими ж сторонами щодо повернення пряжі, а у разі її відсутності стягнення її вартості.

Суд на зазначене уваги не звернув та помилково визнав позовні вимоги законними та обгрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Передаючи справу на новий апеляційний розгляд суд касаційної інстанції вказав на те, що суд дійшов передчасного висновку про належне виконання відповідачем умов договору. Будь - яких інших вказівок в ухвалі суду касаційної інстанції не міститься.

Щодо стягненні пені за прострочення поставки товару колегія суддів виходить з наступного.

У пункті 2.1 договору поставки сторони визначили, що договір діє до 31.12.2015.

Позивач звернулася до відповідача з претензією про порушення строків виконання зобов`язань 12.11.2015. Відповідач поставила товар 26.11.2015. Відтак посилання позивачки на те, що відповідач прострочила поставку товару не заслуговують на увагу. Сам по собі факт направлення позивачем вимоги від 27.10.2015 про поставку товару до 30.10.2015 не змінює строку дії договору та строку виконання зобов`язань, оскільки умов про такий строк виконання зобов`язаньдоговір не містить та будь - яких інших доказів про те, що такий строк було погоджено обома сторонами не надано.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Подаючи заяву про збільшення позовних вимог позивач просила стягнути упущену вигоду у сумі 94 337,37 грн вказуючи на те, що якби вона розмістила кошти, сплачені відповідачці на депозитний рахунок у банку, то могла б отримати проценти за користування грошовими коштами.

Задовольняючи позов в цій частині суд не звернув уваги на те, що заява позивачки стосується не збільшення розміру вже заявлених позовних вимог, а містить нову позовну вимогу.

Суд також не звернув уваги на те, що позивач обґрунтувала таку нову вимогу лише на припущеннях. За матеріалами справи не встановлено, що кошти, які позивач сплатила відповідачці були зняті нею з депозитного рахунку у банку, у зв`язку з чим вона недоотримала дохід у вигляді процентів за користування цими коштами.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак і в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, пені та упущеної вигоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 27.03.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик