Справа №: 343/791/19
Провадження №: 2/0343/374/19
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

судді - Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г. В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №343/791/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Долинської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо передачі у власність (приватизації) житла,

за участю: представника позивача - адвоката Яцківа І.Д.,

представника відповідача - Федор М.М.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідача виконавчий комітет Долинської міської ради вчинити дії по передачі у власність йому житлового приміщення квартири № 139 за вказаною адресою у відповідності до вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Свої вимоги мотивує тим, що він мешкає в квартирі, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 і має право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У вказану квартиру (на той час будинок мав статус гуртожитку) він вселений на підставі ордеру на жиле приміщення № 85 серії МП від 24.11.2005.

21 жовтня 2002 року гуртожиток за адресою АДРЕСА_4 прийнятий у комунальну власність територіальної громади м. Долина, 10.08.2005 йому надано статус житлового будинку, а 22.08.2006 статус житлового будинку змінено на житловий будинок малосімейного типу, а також надано квартиронаймачам дозвіл на приватизацію житлових приміщень, які вони займають на підставі ордерів, виданих Долинською міською радою.

Згідно з п. 2 рішення Долинської міської ради № 490 від 25.16.2007 визначено номери кімнат як ліжко-місця, що не підлягають приватизації. Квартира № 139 у вказаний перелік не входить.

Про те, що він займає окрему кімнату під № 139 встановлено рішенням Долинського районного суду по справі № 343/2093/13-а від 26.11.2013.

З метою приватизації житлового приміщення він звернувся до органу приватизації Долинської міської ради із заявою з додатком документів визначених міською радою про передачу у власність квартири, однак отримав відмову у здійсненні приватизації у зв`язку з тим, що при голосуванні питання про приватизацію квартири АДРЕСА_1 не отримало необхідну кількість голосів. При повторному зверненні отримав аналогічну відповідь.

Вважає, що дії відповідача, які виразились в бездіяльності (неприйняття будь-якого рішення) в приватизації квартири, є такими, що суперечить чинному законодавству та порушують його права.

Якщо при розгляді питання і при його голосуванні члени виконкому утриматись, то вважається, що рішення не прийнято і воно оформляється у формі нормативно-правового акта. Неоформлення рішення у формі акта є бездіяльністю міськвиконкому, що унеможливлює його оскарження і, як наслідок, порушується право на захист.

4 жовтня 2016 року на засіданні виконавчого комітету Долинської міської ради М. Бігун інформувала членів виконкому, що «в кімнаті № 139 по АДРЕСА_4 було надано громадянину ліжко місце. В той час в гуртожитку існувала блочна система. При перезатвердженні нумерацій кімнат було допущено помилку і в рішенні за 2007 рік опущено, що в кімнаті № 139 є ліжко місця».

22 серпня 2006 року було змінено правовий режим житлових приміщень у гуртожитку за адресою АДРЕСА_4 з-поміж яких і квартири № 139 за вказаною адресою , та включено об`єкти нерухомого майна (у тому числі і спірну квартиру) до житлового фонду постійного проживання та зобов`язано відповідний департамент здійснити дії щодо видачі квартиронаймачам ордерів на квартири для постійного проживання .

Зазначена квартира відрізняється від кімнати в гуртожитку своїм правовим статусом, площею і цільовим призначенням - для постійного проживання людей.

При цьому необхідно врахувати, що зі зміною власника житлового фонду і категорії житла його статус як гуртожиток втрачено. Разом з тим чинний ЖК УРСР не вимагає від наймача отримання іншого ордера з урахуванням природи останнього як підстави для вселення в житлове приміщення, оскільки наймач уже вселився у житлове приміщення на законній підставі і правомірно ним користується.

Квартира належить до державного житлового фонду, власником якого є Долинська міська рада, а він є наймачем цього житла і відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» отримав право на приватизацію вказаного житла. Перелік підстав для відмови в приватизації квартири, вказаний у даному Законі, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і на спірну квартиру не розповсюджується.

З огляду на те, що на спірну житлову площу, окрім нього, ніхто не претендує, квартира за адресою АДРЕСА_3 є єдиним об`єктом нерухомого майна, він вселився у житло на законних підставах і протягом тривалого часу добросовісно використовує квартиру як єдине житло, слід зробити висновок про необхідність захисту його житлових прав.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому та повідомив суду, що ОСОБА_1 не приватизував житло. Виконком не приймав жодного рішення, тому оскаржити не можна. Позивач отримав право на проживання в гуртожитку. Згодом гуртожиток було переведено у житловий будинок, при цьому декілька квартир залишилися як ліжко-місце, але квартира №139 , де проживає ОСОБА_1 , у цей перелік не попала. Міська рада вказала, що квартира не може бути приватизована, оскільки ОСОБА_1 мав право в ній на ліжко-місце. Після переведення у житлове приміщення ОСОБА_1 один користувався квартирою №139 і не потребував отримувати ще один ордер. Наголосив, що ні одна підстава для відмови приватизувати, не підпадає під умови для ОСОБА_1

Додатково представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій вказав, що у відзиві відповідач не спростував його твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Зокрема, у своєму відзиві відповідач послався тільки на те, що суди не вправі підміняти собою органи місцевого самоврядування шляхом задоволення позовів про зобов`язання вчинити певні дії, які відносяться до повноважень таких органів, а також на те, що виконкомом два рази розглядалося питання про передачу квартири у приватну власність, однак рішення не було прийнято.

Разом з тим, сам відповідач посилається на ч. ч. 1, 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з якими передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Однак, рішення ні про передачу або про відмову передачі квартири в приватну власність відповідач не прийняв, чим порушив право на захист. Щодо повноваження суду про розгляд даного позову, то необхідно відмітити таке. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року, у Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Цивільне судочинство - це форма реалізації судової влади, форма здійснення правосуддя в цивільних (в широкому розумінні) справах. Метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Захист прав здійснюється у разі їх порушення. Відповідно до ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, інтереси держави. В рішенні Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004)), провівши системний аналіз, вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому він просить в задоволенні позову відмовити в позові у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що Долинська міська рада не погоджується із позовними вимогами, керуючись таким. 27 вересян 2016 року представник позивача звернувся із заявою про передачу йому у власність квартири АДРЕСА_1 . Вказана заява була винесена спеціалістом відділу економіки на розгляд виконавчого комітету. 04 жовтня 2016 року на засіданні виконавчого комітету Долинської міської ради було розглянуто заяву позивача про передачу у власність квартири АДРЕСА_1 , однак при голосуванні проект рішення не набрав належної кількості голосів для задоволення заяви. Про результат розгляду звернення позивача було повідомлено 05.10.2016. У зв`язку із неодержанням вказаного повідомлення та поверненням листа 07.11.2016 і 25.01.2017 було повторно надіслано повідомлення про результат розгляду звернення позивача.

23 січня 2019 року представник ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про передачу у власність квартири АДРЕСА_1 останньому, яка була винесена спеціалістом відділу економіки на розгляд виконавчого комітету. 22 лютого 2019 року на засіданні виконавчого комітету Долинської міської ради було розглянуто заяву позивача про передачу у власність квартири АДРЕСА_1 . На вказаному засіданні виконавчого комітету було заслухано адвоката Яцківа І.Д. Однак при голосуванні питання не набрало належної кількості голосів для задоволення заяви. Про результат розгляду звернення позивача та його представника було повідомлено листом від 25.02.2019.

З твердженням позивача про те, що рішенням Долинського районного суду по справі №343/2093/13-а від 26.11.2013 встановлено що ОСОБА_1 займає окрему кімнату під № 139 , не погоджуються, адже постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2013 справа №343/2093/13-а не встановлювався факт зайняття ОСОБА_1 окремої кімнати № 139 , в постанові лише наведено обґрунтування позовних вимог позивача.

З твердженням позивача, щодо бездіяльності відповідача (неприйняття будь-якого рішення) не погоджуються, адже на засіданнях виконавчого комітету Долинської міської ради двічі розглядалось питання щодо передачі у власність квартири позивачу, однак при голосуванні питання не отримувало необхідної кількості голосів для прийняття рішення по задоволенню звернення позивача.

Позивач просить визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , однак законодавством не передбачено такого способу захисту права як визнання права на приватизацію квартири.

Щодо вимоги позивача зобов`язати виконавчий комітет Долинської міської ради вчинити дії по передачі у власність ОСОБА_1 житлове приміщення квартири АДРЕСА_1 у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», то необхідно зазначити, що виконавчим комітетом Долинської міської ради двічі розглядалось питання позивача щодо передачі у власність квартири у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», однак при голосуванні питання не отримувало необхідної кількості голосів для прийняття рішення по задоволенню звернення позивача.

Законодавством визначена процедура приватизації державного житлового фонду із чітким визначенням складу органів, до повноважень яких відноситься вирішення цих питань. Суди не мають права підміняти собою інші органи державної влади, місцевого самоврядування, шляхом задоволення позовів про зобов`язання вчинити певні дії, які відносяться до повноважень таких органів.

З приводу зазначення позивачем, що оригінали рішень виконавчого комітету та Долинської міської ради за 2003-2006 роки знаходяться у відповідача, необхідно зазначити, що оригінали рішень виконавчого комітету та Долинської міської ради знаходяться у міській раді протягом п`яти років, після чого передаються на зберігання до архівного відділу Долинської районної державної адміністрації.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала відзив на позов, просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі та надала пояснення, які аналогічні викладеним запереченням у відзиві на позов. Ще раз наголосила, що позивач двічі звертався за приватизацією квартири, були підготовлені проекти рішень, однак необхідної кількості голосування не набрало. Виконком приймає рішення. Проект про передачу житла ОСОБА_1 для приватизації виносився. Від прийняття рішення утрималися, тому не могло в даному випадку бути прийнято жодного рішення. Інших рішень на голосування не виносилося, жодного рішення не прийнято. Питанням приватизації займаються органи приватизації. Приватизації підлягають квартири або житлові приміщення. Позивачу видано ордер на ліжко-місце. У даному будинку залишилися ліжкомісця, бо не було можливості розселити певних людей. У серпні гуртожиток переведено у житловий будинок та вирішено видавати ордера на квартиру. У листопаді 2005 року видавали ордера на ліжкомісце. Оскільки залишилися у кімнатах люди, яких розселити було неможливо, тому на вільні ліжка надавали ордери особам, які потребували житла. Рішенням №161-4/2006 надано дозвіл на приватизацію житлових приміщень. ОСОБА_1 не має права на користування цілою кімнатою, тому він не є особою, яка підпадає під дію вказаного рішення. Ордери видавалися і на цілі кімнати сім`ям, і окремим особам на ліжкомісце. Позивачу ордер видавався на ліжко-місце виконкомом міської ради, а не БПФ. Була затверджена нова нумерація квартир. З блочної системи зробили квартири. Крім цього, ОСОБА_1 на квартирному обліку у виконкомі Долинської міської ради не перебуває.

Таким чином, спір між сторонами не вирішений.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 19.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. Постановлено також витребувати у виконавчого комітету Долинської міської ради справу по приватизації квартири АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1

15 квітня 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов.

Ухвалою від 15.05.2019 визнано поважними причини пропуску строку на подання відповідачем відзиву та поновлено його.

22 травня 2019 року представником позивача подано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 07.06.2019 закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

21 жовтня 2003 року рішенням №390-9/2003 Долинської міської ради Івано-Франківської області "Про прийняття гуртожитків у комунальну власність" було вирішено прийняти у комунальну власність територіальної громади міст гуртожитки по вул . Грушевського, АДРЕСА_9 , згідно з актом прийому-передачі та передати на баланс Долинському міському житловому комунальному підприємству (а.с.10).

10 серпня 2005 року гуртожиткам, що розташовані по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_10 надано статус житлових приміщень, що підтверджується рішенням №1074-26/2005 Долинської міської ради Івано-Франківської області "Про набуття гуртожитками по АДРЕСА_11 та 16-А статусу житлових приміщень". Крім цього, вказаним рішенням вирішено видати жильцям ордери на квартири та подати дозвіл на проведення ремонтів своїх квартир (а.с.12).

Рішенням №377 від 24.11.2005 виконавчого комітету Долинської міської ради Івано-Франківської області "Про квартирні питання" вирішено, зокрема, надати ОСОБА_1 ліжкомісце в кімнаті № 4 блок АДРЕСА_13 , який працює помічником дільничного інспектора в Долинському РВ УМВС України (п.21 рішення) (а.с.11).

Відповідно до ордера на жиле приміщення № 85 серії МП, виданого 07.12.2005 виконавчим комітетом Долинської міської ради, ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Долинської міської ради №377 від 24.11.2005, отримав право на зайняття одного ліжка-місця в гуртожитку за адресою АДРЕСА_14 місце №7 (а.с.7,78,91).

Рішенням №161-4/20069 Долинської міської ради Івано-Франківської області від 22.08.2006 "Про надання будинкам по АДРЕСА_4 статусу житлових будинків малосімейного типу":

- відмінено рішення Долинської міської ради від 10.08.2005 №1074-26/2005 "Про набуття гуртожитками по АДРЕСА_11 та 16-А статусу житлових приміщень" та рішення від 05.01.2006 №1158-28/2006 "Про реконструкцію житлових будинків по АДРЕСА_18 та приватизацію квартир";

- надано будинкам по АДРЕСА_4 статусу житлових будинків малосімейного типу;

- надано квартиронаймачам дозвіл на приватизацію житлових приміщень, які вони займають на підставі ордерів, виданих Долинською міською радою (а.с.13).

Згідно з рішенням №490 від 25.10.2007 виконавчого комітету Долинської міської ради присвоєно нові номери кімнат в будинку малосімейного типу по АДРЕСА_4 згідно акту, складеного 10.08.2007 представниками Долинського житлово-ремонтного експлуатаційного підприємства - інженером по експлуатації ОСОБА_4 , паспортистом ОСОБА_11 та Івано-Франківського бюро технічної інвентаризації - техніком з інвентаризації ОСОБА_6 , та вирішено квартиронаймачам та членам їх сімей провести перереєстрацію згідно присвоєного номеру кімнати, зокрема, кімнаті, в якій проживає ОСОБА_1 присвоєно №139. Даним рішенням вирішено також, що кімнати з номерами 72, 73, 74, 77, 79, 85, 125, 127, 129, 179, що зазначені в акті як ліжко-місця, приватизації не підлягають (а.с.14-16).

Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2013 у справі 3343/2093/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Долинської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7 , про визнання незаконним та скасування п.5 рішення виконкому Долинської міської ради №280 від 12.10.2012, позов задоволено, п.5 вказаного рішення визнано незаконним та скасовано. Зокрема, скасованим пунктом 5 вказаного рішення ОСОБА_7 було надано ліжко-місце в кімнаті АДРЕСА_1 та встановлено, що дана кімната, як кімната з ліжко-місцем, приватизації не підлягає. Крім цього, в постанові судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_4 з 22.06.2006 має статус будинку малосімейного типу і квартиронаймачам надано дозвіл на приватизацію житлових приміщень, які вони займають на підставі ордерів, виданих Долинською міською радою. На час набуття будинком цього статусу ОСОБА_1 проживав в кімнаті один на підставі виданого Долинською міською радою ордера, а також отримав право на приватизацію займаного житлового приміщення, тим більше, що кімната, в якій він проживав, не ввійшла до списку визначених Долинською міською радою кімнат з ліжком-місцем, які не підлягають приватизації, про що свідчить рішення Долинської міської ради №490 від 25.10.2007 (а.с.17-18,67-68).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 у справі 876/15441/13, постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2013 у справі 3343/2093/13-а залишено без змін (а.с.69-70).

27 вересня 2016 року до міського голови ОСОБА_12 із завою про передачу в особисту власність однокімнатної квартири, що займає разом з членами сім`ї на умовах найму, звернувся ОСОБА_1 (а.с.36,74) та 23 січня 2019 року останній повторно звернувся через свого представниказ аналогічною заявою (а.с.41,86).

Були підготовлені проекти рішення від 04.10.2016 про передачу у власність ОСОБА_1 кімнати №139 в будинку АДРЕСА_4 (а.с.73) та проект рішення від лютого 2019 року про передачу квартири у власність (а.с.93), зроблені розрахунки площі квартири (будинку) в безоплатну приватизацію (а.с.75) та розрахунок вартості надлишкової загальної площі квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі, що приватизується (а.с.92).

Однак, відповідно до витягу з протоколу №10 від 04.10.2016 та протоколу №2 від 22.02.2019 засідання виконавчого комітету Долинської міської ради Івано-Франківської області, на голосування ставилося питання про передачу у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 , на засіданні від 22.02.2019 виступав адвокат ОСОБА_1 Яцків І., проте рішення не було прийняте (а.с.19,37,42-45).

Про результати розгляду питання про передачу у власність ОСОБА_1 кімнати № 139 в будинку АДРЕСА_4 , останнього було повідомлено листами вих. №07/Г-900-1.7 від 05.10.2016, повторно вих. №07/1032 від 07.11.2016 та №161816 від 25.02.2019 відповідно, в яких було вказано, що на черговому засіданні виконавчого комітету 04.10.2016 та 22.02.2019 розглядалося його питання, в тому числі 22.02.2019 з участю його представника ОСОБА_10 , якого було заслухано, однак при голосуванні питання не отримало необхідної кількості голосів для прийняття рішення по задоволенню його звернення (а.с.8,9,38,39,46,72,94).

Відповідно до технічного паспорта на кімнату № 139 в житловому будинку АДРЕСА_4 , виготовленого 09.03.2016 за замовленням позивача ОСОБА_1 , кімната № 139 за вказаною адресою розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового будинку, складається з однієї кімнати житловою площею - 12,2 кв.м., загальна площа квартири - 12,2 кв.м., висота приміщення - 2,52 м (а.с.76-77).

Згідно з даними довідки № 31 від 09.03.2016 ОКП Івано-Франківське ОБТІ, виданої ОСОБА_1 , житлова кімната №139 АДРЕСА_4 має наступні технічні характеристики, зокрема, станом на 09.03.2016 (момент здійснення технічної інвентаризації) загальна площа - 12,2 кв.м, житлова площа - 12,2 кв.м. Реєстрація права власності на даний об`єкт в ОКП "Івано-Франківське ОБТІ" не проводилась (а.с.79).

Відповідно до довідок №3024 від 27.09.2016 та №427 від 22.01.2019 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданими Долинською міською радою, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 зареєстрований один (а.с.80).

Згідно з довідками від 22.09.2016 та 22.01.2019, виданими ТВБВ №10008/0161 філії Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_1 , який прописаний (зареєстрований) в АДРЕСА_3 , житлові чеки не використовував (а.с.82,87).

До лютого 2001 року ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_19 до інвентаризації) Міжгірського району Закарпатської області, а з 06.04.2001 по 09.12.2005 - в АДРЕСА_16 , що підтверджується наданими довідкою №36 від 17.01.2019 виконкому Новоселицької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області та довідкою №41 від 18.01.2019 виконкому Поляницької сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області відповідно (а.с.89,90).

Крім цього, у довідці №36 від 17.01.2019 виконкому Новоселицької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області також вказано, що ОСОБА_1 право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду не використовував.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 у справі №2-689/2012 у задоволенні позову Долинської міської ради до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням (кімнатою №139 блок АДРЕСА_13 ) відмовлено (а.с.83-84).

Таким чином, між сторонами виник спір щодо наявності права у ОСОБА_1 на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Оцінка суду:

вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За змістом ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні», територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Частиною 8 даної статті передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності.

Судом встановлено, що 21.10.2002 гуртожиток за адресою АДРЕСА_4 прийнятий у комунальну власність територіальної громади м. Долина, 10.08.2005 йому надано статус житлового будинку, а 22.08.2006 статус житлового будинку змінено на житловий будинок малосімейного типу, а також надано квартиронаймачам дозвіл на приватизацію житлових приміщень, які вони займають на підставі ордерів, виданих Долинською міською радою.

07 грудня 2005 року відповідно до ордера на жиле приміщення № 85 серії МП, виданого виконавчим комітетом Долинської міської ради на підставі рішення №377 від 24.11.2005, ОСОБА_1 отримав право на зайняття одного ліжка-місця в кімнаті №7, блок 26, будинок АДРЕСА_4 .

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що в ході приватизації, номери кімнат змінювалися у зв`язку з перетворенням їх у квартири, об`єднанням деяких з них в одну, тому існує розбіжність у номері кімнати, в якій займав ліжко-місце позивач.

Згідно з рішенням №490 від 25.10.2007 виконавчого комітету Долинської міської ради присвоєно нові номери кімнат в будинку малосімейного типу по АДРЕСА_4 , зокрема, кімнаті, в якій проживає ОСОБА_1 , присвоєно №139.

27 вересня 2016 року та 23 січня 2019 року позивач звертався до міського голови із завою про передачу в особисту власність однокімнатної квартири, яку він займає на умовах найму.

Як вбачається зі ст. 5 ЖК УРСР, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Відповідно до ч.1 ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності; приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Отже, майно не може вибути з комунальної власності територіальної громади інакше як це встановлено законодавством, а спірна квартира, яка складається з однієї кімнати, в якій проживає позивач, може бути приватизована ним лише в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII, метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоповерхових будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів.

Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено способи приватизації, зокрема, шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (п. 4, 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з ч.ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян, визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства №396 від 16.12.2009.

Приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (п.13 вказаного Положення).

Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Громадянином до органу приватизації, зокрема, подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копія документа, що посвідчує особу; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі (п. 17 та п. 18 вказаного Положення).

В судовому засіданні здобуто достатньо доказів на підтвердження того, що позивач з грудня 2005 року на законних підставах (на підставі ордера, виданого виконкомом Долинської міської ради, з урахуванням зміни номерації та правового статусу будинку) займає окрему кімнату (квартиру, яка складається з однієї кімнати) №139 у будинку АДРЕСА_4 .

2 серпня 2006 року надано квартиронаймачам дозвіл на приватизацію житлових приміщень, які вони займають на підставі ордерів виданих Долинською міською радою. Згідно з п. 2 рішення виконавчого комітету Долинської міської ради № 490 від 25.16.2007 визначено номери кімнат як ліжко-місця, що не підлягають приватизації. Квартира № 139 у вказаний перелік не входить.

Отже, право ОСОБА_1 на зайняття окремої кімнати підтверджується вищеописаним рішенням виконкому Долинської міської ради та постановою Долинського районного суду по справі № 343/2093/13-а від 26.11.2013, в якій суд встановив, що у виконкому Долинської міської ради відсутні правові підстави для віднесення квартири №139 , де проживає позивач, до кімнат з ліжко-місцем, що приватизації не підлягає, та для вселення туди іншої особи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Довідкою Долинської міської ради №3024 від 27 вересня 2016 року також підтверджується, що ОСОБА_1 зарестрований та проживає один за адресою АДРЕСА_3

Отже, квартира АДРЕСА_1 належить до числа об`єктів, які підлягають приватизації, а позивач є суб`єктом приватизації, який на законних підставах зареєстрований та тривалий час проживає у ній.

Крім цього, з наданих суду довідок від 22.09.2016 та 22.01.2019, виданих ТВБВ №10008/0161 філії Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 , який прописаний (зареєстрований) в АДРЕСА_3 , встановлено, що останній житлові чеки не використовував, як і право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, про що, зокрема, вказано в довідці №36 від 17.01.2019 виконкому Новоселицької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області.

Позивач подав органу місцевого самоврядування всі необхідні документи для розгляду та вирішення його заяв про оформлення в особисту власність (приватизацію) займаного ним житлового приміщення, що встановлено з оглянутої в судовому засіданні справи №Г-900 ОСОБА_1 , представленої на вимогу суду представником відповідача.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Стаття 47 Конституція України визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, громадяни мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитку, які перебувають у власності територіальних громад.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання у приватну власність займаної ним квартири шляхом її приватизації, а неприйняття уповноваженим органом рішень за його заявами про реалізацію ним такого права є таким, що суперечить Конституції України, Житловому і Цивільному кодексу України та нормам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відносно ордера, то суд в цій частині приходить до таких висновків. Відповідач є органом, уповноваженим на передачу квартир громадянам у приватну власність в порядку приватизації. Відповідно до п. 18 вказаного вище Положення, до переліку документів, зокрема, громадянами має бути поданий ордер на житлове приміщення, яке вони виявили намір приватизувати. Позивач до своєї заяви про приватизацію займаного ним приміщення долучив ордер, виданий виконкомом Долинської міської ради, на право зайняття ним ліжко-місця в кімнаті № 7, блок 26, будинок АДРЕСА_4 . Отримання нових ордерів у зв`язку зі зміною нумерації кімнат чинним законодавством не передбачено, як і вищеописане Положення не містить вказівок, яким чином має діяти орган, уповноважений на передачу квартир у власність громадян шляхом приватизації, якщо дані, вказані в ордері та в заяві про приватизацію, не співпадають.

Суд зауважує, що Конституція України за юридичною силою є найвищим нормативно-правовим актом, норми якої є нормами прямої дії. Чинний ЖК Української РСР та ЦК України, якими гарантовано право громадянам на приватизацію їхніх квартир, є другими за юридичною силою нормативно-правовими актами після Конституції. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» є третім за юридичною силою в ієрархії нормативно-правових актів, яким також гарантовано позивачу право на отримання у власність шляхом приватизації належної йому квартири. Натомість, Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396, є найнижчим за юридичною силою актом серед правових актів даного інституту правовідносин.

Відповідно до ч. 7 ст. 10 ЦПК України, у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав ордер на право зайняття ліжко-місця, ордеру на всю квартиру №139 в нього немає.

Обраний позивачем спосіб захисту своїх прав в частині визнання за ним права на приватизацію квартири за відсутності ордера на неї суд вважає таким, що узгоджуються з нормами ст. ст. 2, 5, 10 ЦПК України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а, отже, відповідають вимогам ч.2 ст.16 ЦК України, де закріплено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений судом у визначених законом випадках.

Згідно з довідками №3024 від 27.09.2016 та №427 від 22.01.2019 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданими Долинською міською радою, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 зареєстрований один.

Таким чином, у разі проживання з позивачем в одній кімнаті інших осіб, які не є членами його сім`ї, таке жиле приміщення могло би бути приватизоване лише після розселення громадян, які в ньому проживають на умовах надання ліжко-місця, в окремі жилі приміщення. В даному випадку, ОСОБА_1 проживає один в кімнаті, а відтак відсутні перешкоди, які визначені законом, для реалізації ним права на приватизацію займаного ним житлового приміщення.

Оскільки наявність заяви громадянина, який виявив намір отримати у власність житло, та відсутність перешкод, передбачених законом, є необхідною та достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права на приватизацію вказаної квартири.

З приводу позовної вимоги про зобов`язання виконавчий комітет Долинської міської ради вчинити дії по передачі у власність ОСОБА_1 житлового приміщення квартири № 139 за вказаною адресою у відповідності до вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно доводів представника відповідача, що суди не вправі підміняти собою органи місцевого самоврядування шляхом задоволення позовів про зобов`язання вчинити певні дії, які відносяться до повноважень таких органів, варто відмітити таке.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року в справі № 21-87а13, від 3 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а.

Таким чином, дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом.

Тому, необхідно виходити з меж повноважень органів місцевого самоврядування в сфері приватизації, визначених законом.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Вирішуючи зобов`язати виконавчий комітет Долинської міської ради вчинити дії (прийняти рішення відповідно до вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду") щодо передачі у власність ОСОБА_1 житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , суд не втручається в діяльність даного органу, в його повноваження, в лише вказує на необхідність прийняття мотивованого рішення щодо питання про передачу у власність квартири позивачу, враховуючи, що прийшов до переконання, що за ОСОБА_1 слід визнати право на приватизацію спірної квартири, та, беручи до уваги, що останній двічі звертався з відповідними заявами до відповідача, однак жодного рішення не було прийнято, ні про відмову, ні про передачу квартири у власність.

Виходячи з вище викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, які підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому, керуючись ст. 141 ЦПК України, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати, до яких останній відносить сплату судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 41, 47, 143 Конституції України, ст.ст. 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 82, 89, 141 ЦПК України, ст.ст. 16, 327, 345 ЦК України, ст.ст. 5, 9 ЖК Української РСР, ст.ст. 1, 10, 29, 52, 53, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 280/97-ВР, ст.ст. 1, 2, 3, 5, 8, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства №396 від 16.12.2009, та керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Долинської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо передачі у власність (приватизації) житла задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати виконавчий комітет Долинської міської ради вчинити дії (прийняти рішення відповідно до вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду") щодо передачі у власність ОСОБА_1 житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з виконавчого комітету Долинської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судвого збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: виконавчий комітет Долинської міської ради, просп. Незалежності, 5, м. Долина Івано-Франківської області, .

Повний зміст рішення буде складено 25 жовтня 2019 року.

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич

Текст повного судового рішення виготовлено 25 жовтня 2019 року.