П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року місто Київ

справа № 753/16825/14-ц

провадження №22-ц/824/5927/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Вітровчак Оксаною Олександрівною,

на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 березня 2017 року, ухвалене у складі судді Комаревцевої Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та стягнення заборгованості по квартирній платі та комунальним послугам в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та стягнення заборгованості по квартирній платі та комунальним послугам в порядку регресу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 липня 2014 року він є власником квартири АДРЕСА_1 . Після придбання квартири, він дізнався про те, що в ній зареєстровані та проживають відповідачі. Відповідно до довідки ЖБК «Шовковик-12» від 21 березня 2013 року за №39 в квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Будь яких усних чи письмових домовленостей між ним та відповідачами стосовно їх проживання у його квартирі - не існує. Жоден з них не є членом його сім`ї чи його родичем. Відповідачі в добровільному порядку відмовляються зніматися з реєстраційного обліку. 28 липня 2017 року ним в повному обсязі було сплачено заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 35 690, 13 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів в порядку регресу, на підставі ст.. 1191 ЦК України.

Уточнивши свої вимоги , позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та солідарно стягнути з відповідачів на його користь 35 690,13 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6 березня 2017 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та стягнення заборгованості по квартирній платі та комунальним послугам в порядку регресу.

Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів 35 690,13 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 600,50 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 1 лютого 2019 року поновлено відповідачу ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 березня 2017 року у справі 753/16825/14. Відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Вітровчак О.О. про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 березня 2017 року.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - адвокат Вітровчак О.О. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що заочне рішення ухвалене судом на підставі неналежних, недопустимих доказів, оскільки головуючий у справі не досліджував, не перевіряв в судовому засіданні будь-які оригінали документів, на підставі яких право власності на спірну квартиру належить позивачу. Позивач надав суду тільки копії документів про перехід права власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладений між Кредитною спілкою «Фінансова країна» та ОСОБА_1 Яким чином право власності перейшло від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до КС «Фінансова країна» судом не досліджувалось. Судом прийнято рішення про відшкодування відповідачами понесених позивачем витрат за сплату комунальних послуг в порядку регресу, здійснену позивачем до часу отримання ним права власності на квартиру, без дослідження судом оригіналу квитанції про сплату, надання позивачем доказів існування вимоги, розрахунку заборгованості, наданої організацією, яка надає комунальні послуги з розшифровкою сум надання послуг та утворення заборгованості. Відповідачі не визнають існування боргу по сплаті за комунальні послуги у зазначеному розмірі.

При розгляді справи, суд не звернув уваги на те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі правочинів за № 772, вчинений 29 липня 2014 року з порушенням законодавства України, за заниженою вартістю, що призвело до порушення конституційного права відповідачів на житло, втрати житла у зв`язку з продажем житлової нерухомості без здійснення відповідної оцінки ринкової вартості майна.

Підтвердженням здійснення незаконних угод, підробки документів та незаконної підприємницької, господарської діяльності КС «Фінансова країна» є порушення кримінального провадження відносно керівництва, винесення підозри та направлення обвинувального вироку до Шевченківського районного суду м.Києва.

Суд першої інстанції без належного повідомлення ОСОБА_3 про розгляд справи, ухвалив заочне рішення, чим позбавив відповідача ОСОБА_3 законного права на участь у судовому засіданні, не з`ясувавши позиції та доводів останньої та не забезпечив їй право обґрунтувати свої заперечення.

Крім цього, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що продавець квартири АДРЕСА_1 є кредитна спілка «Фінансова країна», з якою 26 березня 2013 року ОСОБА_2 уклала кредитний договір та договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . КС «Фінансова країна» вибрала один із способів звернення на предмет іпотеки, як продаж від свого імені квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , не запропонувавши придбати дану квартиру особисто іпотекодавцю ОСОБА_2

ОСОБА_2 не отримувала вимоги про добровільне звільнення зазначеного житлового приміщення протягом одного місяця, з дня отримання цієї вимоги, підстав для примусового виселення (позбавлення права користування жилим приміщенням) на підставі рішення суду немає, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення суду. При ухваленні оскаржуваного рішення, суд в порушення вимог ч.2 ст. 109 ЖК України не вирішив питання пов`язане з наданням іншого постійного жилого приміщення відповідачам.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Овчаренко К.Є. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

В судове засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_2 не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Вітровчак О.О. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Овчаренко К.Є. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що 29 липня 2014 року за договором купівлі-продажу, укладеним між позивачем та КС «Фінансова країна», позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 , яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до довідки ЖБК «Шовковик-12» в квартирі АДРЕСА_1 є зареєстрованими та проживають ОСОБА_2 , 1961 року народження, ОСОБА_2 , 1982 року народження та ОСОБА_3 , 1989 року народження.

Між позивачем та відповідачами стосовно їх проживання в спірній квартирі не існує будь-яких письмових або усних домовленостей. Жоден із відповідачів не є членом сім`ї позивача чи родичем позивача.

Крім того, установлено, що відповідачі під час проживання в спірній квартирі спожили комунальні послуги, які надавалися ЖБК «Шовковик - 12». Станом на липень 2014 року сума їх заборгованості склала 35690 грн.13 коп., яку позивач сплатив за рахунок власних коштів 28 липня 2014 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки права членів сім`ї колишнього власника житла є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на житлове приміщення члени його сім`ї також втрачають право користування цим приміщенням. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення сплаченої позивачем заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції виходив із того, що така сума підлягає стягненню з відповідачів солідарно в порядку регресу на підставі ст.1191 ЦК України.

Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Право власності непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Установлено, що ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, який є чинним і в установленому законом порядку недійсним не визнаний.

ОСОБА_1 як власник майна має право вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Визначення способу захисту порушеного права належить позивачу і такий спосіб захисту має бути ефективним.

Установлено, що у спірній квартирі зареєстровані відповідачі, які не є членами сім`ї позивача, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, встановивши, що право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру припинилося у зв`язку з переходом права власності до КС «Фінансова країна» на підставі договору іпотеки, що ОСОБА_1 набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з КС «Фінансова країна», що відповідачі, будучи зареєстрованими в квартирі, чинять позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні його власністю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що як і колишній власник, так і члени сім`ї колишнього власника втратили право користування цим житлом.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідачів в порядку регресу суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, виходячи з наступного.

Стаття 1191 ЦК України визначає право регресу, під яким розуміється право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди.

Правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», яким передбачено обов`язок споживачів оплачувати житлово-комунальні послуги у відповідні строки. Правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг виникають між споживачами та надавачами цих послуг на підставі договору, відсутність договору не позбавляє споживачів обов`язку сплачувати вартість отриманих послуг.

Вартість житлово-комунальних послуг не є шкодою в розумінні ст.1166 ЦК України, а тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення ст.1191 ЦК України.

Будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачами щодо погашення позивачем заборгованості відповідачів за житлово-комунальні послуги не існувало. Крім того, до 28 липня 2014 року ЖБК «Шовковик-12» вимог до відповідачів щодо сплати заборгованості не пред`являв.

Позивач до моменту набуття права власності на спірну квартиру здійснив оплату заборгованості за житлово- комунальні послуги і таким чином діяв на власний ризик., а тому підстави для стягнення з відповідачів сплаченої позивачем суми в рахунок погашення заборгованості відсутні.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів в порядку регресу заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності переходу права власності, продаж квартири за заниженою вартістю, не відповідність договору купівлі-продажу закону не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки недійсність договору купівлі-продажу е є предметом розгляду у цій справі. Договір є чинним до тих пір поки він не визнаний недійсним. В суді апеляційної інстанції копія договору купівлі-продажу, яка міститься в матеріалах справи, перевірена на відповідність його оригіналу.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачі не можуть бути виселені із спірного житла, оскільки квартира, яка була предметом іпотеки, придбана не за кредитні кошти, не заслуговують на уваги і не впливають на правильність рішення, оскільки вимоги про виселення відповідачів позивачем не заявлялися.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині не повідомлення апелянта про день та час розгляду справи, то і в цій частині такі доводи не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ОСОБА_3 була обізнана про розгляд справи в суді першої інстанції, про що в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.56,62 т.1) . ОСОБА_3 , будучи обізнаною про судове провадження, мала вживати заходів щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, а тому сам факт не отримання апелянтом судового повідомлення про засідання, в якому було ухвалено рішення, не дає підстав уважати, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду в частині задоволення позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, не спростовують і не впливають на їх правильність. Рішення в цій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в цій частині немає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Вітровчак Оксаною Олександрівною,- задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 березня 2017 року - в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми коштів в розмірі 35690 грн. та в частині судового збору в сумі 356 грн.90 коп. - скасувати і в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зменшити суму стягнутого судового збору з 600 грн.50 коп. до 243 грн.60 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 29 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус