КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9700/2019
справа №754/2803/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретарів судового засідання Голопапи Д.І., Лугового Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Панченко О.М. 10 квітня 2019 року,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОСТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-

встановив:

В лютому 2019 року ТОВ "ПОСТ ФІНАНС" звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 211863 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що в період з 04 грудня 2017 року по 17 січня 2019 року ОСОБА_1 працювала на посаді касира пункту надання фінансових послуг Філії №1, 04 грудня 2017 року з нею укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та вона була ознайомлена із Посадовою інструкцією старшого касира ПНФП (пункту надання фінансових послуг).

11 січня 2019 року за місцем роботи ОСОБА_1 проведено ревізію наявних грошових коштів, що оформлено Актом від 11 січня 2019 року. Під час проведення ревізії виявлено нестачу 211863 грн. Зазначає, що у поясненнях ОСОБА_1 підтвердила обізнаність про нестачу, проте не повідомляла про неї.

Посилаючись на викладені обставини, товариство звернулось до суду із цим позовом.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 211863,00 грн. на відшкодування шкоди, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3177,94 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд, розглянувши справу без повідомлення учасників справи, не врахував ціни позову та значення справи для сторін, а саме безпосередньо для неї. Вказує, що вона молодий спеціаліст, стягнута судом сума становить для неї значний тягар, а звільнення у зв`язку із втратою довіри накладає негативний відбиток на її подальшу кар`єру.

Посилається на те, що суд не витребував від позивача доказів (не допитав свідків, не витребував інших документів, інструкцій, не призначив експертизу), оскільки її трудова діяльність була пов`язана із діяльністю інших працівників, зокрема і керівного складу, яким щоденно звітувалось про стан фінансових цінностей.

Посилається на те, що у зв`язку із виявленою нестачею звільнено також касира та начальника філії, проте відповідальність перекладено саме на неї.

Вказує на факт не проведення внутрішньої службової перевірки у зв`язку із нестачею коштів, а також зазначає, що нестача формувалась протягом певного часу, про що мало бути відомо керівнику філії. Зазначає також, що ревізія проведена раптово та без правової на те підстави.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача посилається на те, що ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час оскарження рішення відповідач не подала доказів на спростування доводів позовної заяви. Доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права вважає безпідставними.

В судовому засіданні відповідач та представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача Войтов О.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що згідно із наказом від 01 грудня 2017 року №3649-к ОСОБА_1 прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії №1 ТОВ "ПОСТ ФІНАНС" з 04 грудня 2017 року на основне місце роботи з оплатою праці згідно штатного розпису та з випробувальним терміном до трьох місяців.

04 грудня 2017 року між сторонами укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Наказом від 01 червня 2018 року №1639-к ОСОБА_1 на підставі заяви переведена з посади касира ПНФП філії №1 ТОВ "ПОСТ ФІНАНС" на посаду старшого касира ПНФП філії №1 ТОВ "ПОСТ ФІНАНС" з 04 червня 2018 року.

04 червня 2018 року між сторонами укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

04 червня 2018 року ОСОБА_1 ознайомлена з Посадовою інструкцією старшого касира ПНФП філії №1 ТОВ "ПОСТ ФІНАНС".

Розділом 3 пункту 3.1.19 цієї Посадової інструкції передбачено, що старший касир ПНФП Філії в процесі своєї службової діяльності повинна доповідати головному бухгалтеру ТОВ "ПОСТ ФІНАНС" про всі недоліки виявлені в робочому процесі.

Згідно даних Акта про результати інвентаризації наявних коштів від 11 січня 2019 року станом на 11 год. 25 хв. зафіксовано нестачу коштів в розмірі 211863 грн., фактично в наявності 3912 грн. 45 коп., за обліковими даними рахується сума 215775 грн. 45 коп.

Згідно із змістом Акту матеріально відповідальною особою є ОСОБА_1 , пунктом 8 Акту зазначено підтвердження такого змісту (дослівно): "кошти, зазначені в акті, є на зберіганні під мою відповідальність. Усі наявні кошти комісією перевірено в моїй присутності. Претензій до інвентаризаційної комісії не маю".

В письмових поясненнях, що містяться в додатку до Акту, ОСОБА_1 зазначила, наступне (дослівно): "Нестача у 211863 грн. виникла станом на 08.01., нестача почала з`являтися раніше і зростати на різні суми. З серпня 2018 року нестача виникла на 20 тис. грн., з кожного дня зростав на певну суму і зріс до 150 тис. Причини виникнення нестачі, на мою думку, збій програми, так як мінус зростав хаотично. Нестачу перекривали перед перевіркою ревізора за допомогою видачі (технічно) постійним клієнтам коштів.".

Наказом №112-к від 17 січня 2019 року ОСОБА_1 звільнена з посади старшого касира ПНФП філії №1 ТОВ "ПОСТ ФІНАНС" 17 січня 2019 року в зв`язку з втратою довіри згідно пункту 2 статті 41 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як матеріально відповідальний працівник під час виконання своїх службових обов`язків була обізнана про обставини, що можуть бути підставою для її відповідальності, не вчинила дій, для усунення таких обставин, відтак має нести передбачену договором та законом відповідальність.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погодитися не може з огляду на таке.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в частин розгляду справи в спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України в редакції на дату відкриття провадження у справі:

2. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

4. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

5. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

6. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, згідно із змістом статті 277 цього Кодексу питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за власної ініціативи відповідно до вимог Кодексу або за клопотанням позивача, суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Розгляд справи в порядку спрощеного провадження відбувається з дотриманням вимог статей 277-279 ЦПК України.

З матеріалів справи убачається, що провадження у справі відкрито 28 лютого 2019 року. В ухвалі про відкриття провадження суд ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановив строк для подання відповідачем відзиву - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали.

Відповідно до частин 1-4 статті 274 ЦПК України:

1. У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

2. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

3. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

4. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предмет спору у справі пов`язаний із виконанням трудових обов`язків працівником та його матеріальної відповідальності перед роботодавцем. Тобто справа виникла з трудових правовідносин, проте ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, згідно із пунктом 5 частини 4 статті 274 ЦПК України допускається можливість розгляду у порядку спрощеного позовного провадження справ, ціна позову яких не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з дотриманням передбачених частиною 3 цієї статі обставин.

Відповідно до частин 5-7 статті 279 ЦПК України в редакції на дату відкриття провадження:

5. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

6. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

7. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до процесуального закону справа є такою, що може бути розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Також установлено, що ухвалу про відкриття провадження ОСОБА_1 отримала 15 березня 2019 року, проте до моменту ухвалення рішення у справі (10 квітня 2019 року) будь-яких заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не подала, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

В частині вирішення судом матеріальних вимог, суд апеляційної виходить з наступного.

Стаття 138 КЗпП України визначає, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3 статті 130 КЗпП України:

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Пунктом 1 частини 1 статті 134 КЗпП України унормовано, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 1351 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із до Переліком посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24, який діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР", посада старшого касира віднесена до зазначеного переліку.

Відповідач у цій справі займає посаду старшого касира, отже відноситься до категорії осіб, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність

Завдання та обов`язки старшого касира унормовані розділом 3 Посадової інструкції старшого касира ПНФП Філії ТОВ "ПОСТ ФІНАНС".

Згідно із пунктом 3.1.3 цієї інструкції старший касир наприкінці робочого дня приймає від касирів ПНФП підзвітні гроші та касові документи за проведеними операціями під підпис у Книзі обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей.

Відповідно до пункту 3.1.4 інструкції старший касир приймає (здає) касу від старшого касира (касира) ПНФП іншої зміни за актом інвентаризації готівки або за актом прийому-передачі готівки і прибутково-видаткових касових документів. Несе повну матеріальну відповідальність за прийняті цінності.

Згідно із Положенням про ведення внутрішніх касових операцій у національній валюті в пунктах надання фінансових послуг ТОВ "ПОСТ ФІНАНС", затвердженого Наказом Генерального директора ТОВ "ПОСТ ФІНАНС" Наказ № 969 (вн. №1167) від 21 листопада 2018 року (далі - Положення) установлено:

Головна каса ПНФП - каса ПНФП, в якій розміщено сейф, в якому зберігаються готівка та інші цінності ПНФП (у т.ч. касові документи ПНФП), відповідальність за облік яких несе начальник ПНФП або старший касир ПНФП, або касир, який виконує функції старшого касира.

Матеріально-відповідальна особа - касовий працівник ПНФП, який приймає в підзвіт або передає з підзвіту готівкові кошти та (за необхідності) інші цінності на ПНФП.

Старший касир ПНФП - касовий працівник ПНФП, до функціональних обов`язків якого відноситься ведення обліку готівки та інших цінностей, які зберігаються в сейфі Головної каси ПНФП. У випадку відсутності на робочому місці Старшого касира (відповідно до графіку роботи ПНФП, у зв`язку із хворобою, відпусткою тощо) - його функціонал виконує інший касовий працівник, який приймає на себе обов`язки старшого касира на підставі належно оформленого Акту про результати інвентаризації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей (в порядку, встановленому цим Положенням).

Пунктом 5.5.2.1 Положення передбачено, що облік приймання-передачі між Старшими касирами цінностей, які зберігаються у сейфі Головної каси, ведеться Старшими касирами шляхом оформлення Акту про результати інвентаризації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей.

Пунктом 5.5.2.2 Положення визначено, що з метою належного зберігання та обліку таких Цінностей - оформлення Акту інвентаризації здійснюється між Старшими касирами ПНФП в наступних випадках:

а) при зміні Старших касирів протягом одного операційного дня (якщо протягом такого дня у Головній касі ПНФП працюють дві або більше зміни Старших касирів) - здійснюється оформлення:

b) по завершенню поточного операційного дня;

с) на початку операційного дня.

Пунктом 5.5.2.3 Положення передбачено, що перед передачею з підзвіту/під час приймання в підзвіт Старшим касиром коштів, касових і первинних документів та інших цінностей - в обов`язковому порядку здійснюється:

- звіряння наявної в сейфі на момент приймання готівки - шляхом її перерахування та звіряння фактично встановленого залишку готівки із залишком готівки, зазначеного у Касовій книзі ПНФП;

- звіряння інших цінностей, фактично наявних у сейфі Головної каси.

Згідно із пунктом 5.5.3.1 Положення установлено, що з метою належного зберігання та обліку готівкових коштів, касових і первинних документів та інших цінностей, які зберігаються у сейфі Головної каси ПНФП - при передачі зміни між Старшими касирами ПНФП в обов`язковому порядку оформлюється Акт про результати інвентаризації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей (далі Акт інвентаризації), який засвідчує приймання-передачу готівкових коштів, касових документів та інших цінностей (печаток ПНФП, пломбірів, ключів від сейфу, від внутрішніх ящиків сейфу або їх дублікатів - у разі наявності).

З наведеного убачається, що вимогами Посадової інструкції старшого касира ПНФП Філії ТОВ "ПОСТ ФІНАНС", а також Положеннями про ведення внутрішніх касових операцій у національній валюті в пунктах надання фінансових послуг ТОВ "ПОСТ ФІНАНС", затвердженого Наказом Генерального директора ТОВ "ПОСТ ФІНАНС" Наказ №969 (вн. №1167) від 21 листопада 2018 року унормовано обов`язкове оформлення при передачі змін між старшими касирами Акту про результати інвентаризації наявних коштів, передачі касових документів, інших цінностей, який засвідчує приймання-передачу готівкових коштів, касових документів та інших цінностей .

З матеріалів справи убачається, що 10 січня 2019 року обов`язки старшого касира виконувала не ОСОБА_1 , а інша особа ( ОСОБА_4 ), проте Акту інвентаризації суду не надано та представником позивача вказано про відсутність такого саме за цей операційний день.

Окрім того, судом апеляційної інстанції досліджено в судовому засіданні касову книгу ПНФП (пункту надання фінансових послуг) та установлено, що така не є прошнурованою, становить собою окремі аркуші паперу, зібрані у папку-швидкозшивач на загибочних пластинах.

Разом з тим, згідно із пунктом 39 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29 грудня 2017 року №148 (в редакції на час спірних правовідносин) визначено, що установи/підприємства відображають у касовій книзі усі надходження і видачу готівки в національній валюті (додаток 5).

Кожна/кожне установа/підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).

Відокремлені підрозділи установ/підприємств, які проводять операції з приймання готівки за продану продукцію (товари, роботи, послуги) з оформленням її прибутковим касовим ордером, а також з видачі готівки на виплати, пов`язані з оплатою праці, виробничі (господарські) потреби, інші операції з оформленням їх видатковими касовими ордерами і відомостями, ведуть касову книгу.

Відокремлені підрозділи установ/підприємств, страхові агенти, брокери, розповсюджувачі лотерей, які здійснюють готівкові розрахунки із застосуванням РРО або РК та веденням КОРО, але не проводять операцій з приймання (видачі) готівки за касовими ордерами, а також фізичні особи-підприємці касової книги не ведуть.

Аркуші касової книги нумеруються та прошнуровуються. Кількість аркушів у касовій книзі засвідчуються підписами керівника і головного бухгалтера установи/підприємства.

Записи в касовій книзі здійснюються у двох примірниках. Перші примірники, що є невідривною частиною аркуша касової книги - "Вкладні аркуші касової книги", залишаються в касовій книзі. Другі примірники, що є відривною частиною аркуша касової книги - "Звіт касира", є документами, за якими касири звітують щодо руху грошей у касі. Перші і другі примірники мають однакові номери.

Виправлення в касовій книзі не допускаються. Зроблені виправлення підписуються касиром, а також головним бухгалтером або особою, яка його заміщує.

Таким чином установлено, що касова книга ПНФП (пункту надання фінансових послуг) не відповідає вимогам вказаного Положення, а отже дані вкладних аркушів до цієї книги (а.с. 90, 90а), копії яких надані позивачем, не є належними, допустимими та достовірними доказами у відповідності до статей 77-79 ЦПК України.

Фінансово-бухгалтерських, касових або інших документів, які підтверджували б, що станом на кінець операційного дня 10 січня 2019 року в касі ПНФП обліковувалось готівкових коштів на суму 256253 грн. 45 коп., та такі було прийнято відповідачем ОСОБА_1 на початку операційного дня 11 січня 2019 року, матеріали справи не містять.

При цьому, дані розписки, яка є складовою Акту без номера про результати інвентаризації наявних коштів від 11 січня 2019 року, із зазначенням, що "до початку проведення інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи проведені, а всі кошти, що надійшли до каси ПНФП/видані з каси ПНФП, були своєчасно оприбутковані/списані", на що посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, самі по собі не підтверджують факту обліку на початок операційного дня 11 січня 2019 року суми 256253,45 грн., на час проведення інвентаризації (11год.25хв.) за обліковими даними суми 215775,45 грн.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, розглянув справу в спрощеному провадженні без виклику сторін, не з`ясувавши в повному обсязі обставин, що мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів зазначає,що трудові відносини характеризуються елементами владного підпорядкування та майновою і владно-організаційною нерівністю, внаслідок чого працівник є слабшою стороною цих відносин, у зв`язку із чим і трудове законодавство містить певні гарантії захисту інтересів та прав працівника, зокрема встановлює обов`язок доказування наявності умов для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду саме на власника або уповноважений ним орган (стаття 138 КЗпП України).

Зазначене дає підстави для висновку про те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що відповідачем ОСОБА_1 не забезпечено цілості грошових коштів у розмірі 211863 грн., відтак відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягнення 4766,91 грн. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОСТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОСТ ФІНАНС" (код ЄДРЮОФОПГФ 38324133, м.Київ, вул. Столичне шосе, 103, оф. 1304) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 4766,91 грн. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова