Номер провадження: 22-ц/813/6384/19
Номер справи місцевого суду: 496/1645/19
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за поданням начальника відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. про надання дозволу на примусовий вхід до житлового приміщення, на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Буран В.М. 07 травня 2019 року у м. Біляївка Одеської області,-

встановила:

У травні 2019 року Начальник відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з поданням про надання дозволу на примусовий вхід до житлового приміщення (а.с. 1-2).

В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні у Біляївському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 789 324,65 грн. 13 червня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56600756 та направлено боржнику рекомендованою кореспонденцією.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що боржник є власником будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

20 липня 2018 року виходом за адресою фактичного місця проживання боржника: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 перешкоджав увійти в будинок, у зв`язку із чим перевірити майновий стан не було можливості, про що складено відповідний акт. Своїми діями ОСОБА_1 умисно не виконує рішення суду, тому він змушений звернутись до суду з вказаним поданням.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07 травня 2019 року подання начальника відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. було задоволено. Надано дозвіл на примусове проникнення до житлового будинку з примусовим відчиненням дверей, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заступнику начальника Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області - Латій Анні Володимирівні з метою проведення виконавчих дій згідно виконавчого листа № 520/7429/16-ц, виданого 17 лютого 2017 Київським районним судом м. Одеси, з додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 20-21).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою у задоволенні подання відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що останній, окрім ухвали про примусовий вхід до будинку, не отримав відомостей про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2016 року. Крім того, заступник начальника Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області Латій А.В., яка є сусідом апелянта, нічого не повідомила останньому про примусове проникнення до житлового будинку, належного ОСОБА_1 (а.с. 25-27).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у Біляївському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавчий лист № 520/7429/16-ц, виданий 17 лютого 2017 року Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 789 324,65 грн.

13 червня 2018 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження, копії постанови направлено боржнику рекомендованим листом.

Боржником вимоги виконавчого документу не виконано та не повідомлено відділ ДВС про причини невиконання вимог виконавчого документу.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником значиться житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

20 липня 2018 року виходом за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що боржником вимоги виконавчого документу не виконано, а також боржник умисно не надає дозвіл на вхід до житлового будинку для перевірки майнового стану, про що складено відповідний акт державного виконавця.

22 березня 2019 року державним виконавцем Відділу направлено виклик виконавця вих. № 56600756, в якому він вимагає від ОСОБА_1 з`явитись 01 квітня 2019 року о 09-00 годині за адресою: 67600, Одеська область, Біляївський район , м . Біляївка , вул. Заводська, 19, та надати державному виконавцеві достовірні відомості про доходи та місце роботи, а також про все майно, що належить боржнику, кошти в гривнях, іноземній валюті, інші цінності, що підтверджується реєстром відправлення простої кореспонденції за 26 березня 2019 року.

ОСОБА_1 01 квітня 2019 року до державного виконавця не з`явився, вимоги державного виконавця не виконав, про що складено відповідний акт від 22 квітня 2019 року.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Частиною 1 ст. 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судові рішення є обов`язковим до виконання. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може бути захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини вказує на те, що у розумний строк розгляду справи включається період від надходження до суду заяви до закінчення виконання рішення суду. Згідно із п.1 ст.6 зазначеної Конвенції, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід`ємною частиною судового розгляду. Зокрема, у Рішеннях Європейського Суду у справі «Хорнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, у справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, у справах «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року, «Шаренок проти України» від 22 лютого 2004 року та ряду інших, зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов`язуване рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_1 умисно не виконує рішення суду, ухвалене на користь ОСОБА_2 , не сплатив заборгованість у розмірі 789 324,65 грн., що робить неможливим виконання вимог виконавчого документу, у зв`язку із чим необхідно задовольнити подання.

Колегія суддів вважає необґрунтованими та не приймає до уваги посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що останній, окрім ухвали про примусовий вхід до будинку, не отримав відомостей про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2016 року, крім того, заступник начальника Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області Латій А.В., яка є сусідом апелянта, нічого не повідомила останньому про примусове проникнення до житлового будинку, належного ОСОБА_1 , оскільки вказане не має правового значення для вирішення даної справи, та не може бути підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 07 травня 2019 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 07 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 01 листопада 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе