ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/1670/18

провадження № 22-ц/4809/652/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко - Шаповалова В.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача за довіреністю - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача за довіреністю - адвокат Кривонос Андрій Ілліч,

третя особа - приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз Вікторія Ігорівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2018 року у складі судді Квітки О.О. у справі за позовом ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз Вікторія Ігорівна про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз Вікторія Ігорівна, про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 на праві власності належала земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 7,1012 га, розташована на території Гаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

04 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Томаз В.І., діяв ОСОБА_6, було укладено нотаріально посвідчений договір міни (обміну) земельних ділянок, зареєстровано в реєстрі за № 2354. Згідно з умовами вказаного договору позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 обміняли (передали у власність один одному) належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме: позивач - земельну ділянку площею 7,1012 га, що розташована на території Гаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, а відповідач - земельну ділянку, площею 0,0999 га, що розташована на території Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: НОМЕР_2. Обмін земельними ділянками відбувся без грошової доплати, при цьому нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача становить 151976 грн., а нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідача становить 2275 грн..

Договір обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва укладений під час дії мораторію на відчуження земельних ділянок, його нотаріальне посвідчення відбулось всупереч забороні, встановленої п. 15 розділу Х Перехідних положень ЗК України, обмін земельними ділянками відбувся не в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці і після видачі державних актів на право власності на землю. Крім того, відповідач пізніше здійснив поділ земельної ділянки, яка є предметом позову, площею 7,1012 га на дві земельні ділянки площею 4 га та 3,1012 га , з присвоєнням їм кадастрових номерів.

З урахуванням уточнень до позову просив суд, визнати недійсним договір міни (обміну), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз В.І., зареєстровано в реєстрі за № 2354. З дати нотаріального посвідчення договору міни (обміну) видалити всі реєстраційні записи, що внесені до державних реєстрів прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, площею 7,1012 га, а також скасувати всі реєстраційні дії, пов?язані з поділом та зміною кадастрового номеру земельної ділянки (а.с.2-4, 69).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договору міни недійсним є обгрунтовані та доведені, але позов не підлягає задоволенню у зв?язку із спливом позовної давності ( а.с. 95-101).

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення про скасування реєстраційного запису в Державному реєстрі прав та їх обтяжень про право власності, вчиненого на підставі рішення приватного нотаріуса Кіровоградського районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз В.І. від 04 жовтня 2013 року, індексний номер 6432972, а також щодо скасування всіх без виключення реєстраційних записів, пов?язаних з поділом та зміною кадастрового номеру даної земельної ділянки.

Суд зазначив, що ухвалене судове рішення про відмову в задоволенні позову, не породжує жодних правових наслідків в частині скасування записів про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, які внесені на підставі рішення приватного нотаріуса Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. від 04 жовтня 2013 року, а тому підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні (а.с. 142-144).

В апеляційній скарзі позивач та її представник просять скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначають, що суд безпідставно відхилив доводи позивача щодо поважності причин пропуску строків позовної давності. Не врахував, що позивач не була обізнана про позбавлення свого права власності на земельну ділянку, так як свідомо жодних договорів міни земельних ділянок не підписувала, а про своє порушене право дізналась лише у 2017 році після одержання юридичної консультації. Зміст договору міни свідчить про те, що він укладений на завідомо невигідних умовах для позивача та доводить факт підписання позивачем договору внаслідок помилки. Позивач вважала нотаріально посвідчений договір додатковою угодою до діючого договору оренди, строк дії якого спливав у 2016 році. Нотаріус не відмовив у вчиненні нотаріальної дії, тому позивач не знала про порушення її прав. Факт помилки при нотаріальному посвідченні договору свідчить про поважність причин пропуску строку на подання позову. Оскільки нотаріус не вчинив дій щодо скасування договору міни, просили суд постановити окрему ухвалу, якою зобов?язати Міністерство юстиції України скасувати рішення приватного нотаріуса Томаз В.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 жовтня 2013 року, скасувати на виконання даного рішення вчинені реєстраційні записи, скасувати всі без виключення реєстраційні записи, пов?язані з поділом та зміною кадастрового номеру спірної земельної ділянки (а.с.115-118).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 07 березня 2019 року справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи на 27 березня 2019 року ( а.с. 153, 169).

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що позивач особисто була присутня у нотаріуса, де була ознайомлена з проектом договору міни, після прочитання підписала його без застережень. Перед підписанням договору сторонами, нотаріус роз?яснила їм правові наслідки його укладення, зокрема те, що ОСОБА_1 внаслідок обміну набуває право власності на іншу земельну ділянку. У наданому нотаріусом позивачці примірнику договору міни, вказано, що договір може бути розірваний в межах строку позовної давності - три роки.

Представник позивача не є адвокатом, а тому не може представляти позивача в суді апеляційної інстанції, вимоги в апеляційній скарзі про скасування рішення про державну реєстрацію та всіх реєстраційних записів щодо спірної земельної ділянки, виходять за межі позовних вимог і тому ці вимоги не можуть бути предметом апеляційного оскарження (а.с. 160-166).

Приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз Вікторія Ігорівна у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої скасувати повністю, у позові відмовити. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що договір міни земельних ділянок між позивачем та відповідачем відбувся всупереч мараторію. Позивачем подано позов з пропуском строку позовної давності. 04 жовтня 2013 року позивач прочитала та підписала оспорюваний договір, тому з цього часу починає обчислюватись строк позовної давності (а.с. 173-177).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечив проти цих доводів та просив рішення суду залишити без змін.

Третя особа - приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І., повідомлена належним чином про дату час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розглядові справи.

Доводи представника відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що представник позивача ОСОБА_2 не є адвокатом і тому не може представляти інтереси позивача в суді апеляційної інстанції та подавати апеляційну скаргу, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на положеннях ст.ст. 58, ч.2 ст.60 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 04 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в особі його представника ОСОБА_6, укладено нотаріально посвідчений договір міни, за умовами якого кожна із сторін передала другій стороні у власність одну земельну ділянку в обмін на іншу земельну ділянку на таких умовах, зокрема: в результаті міни (обміну) ОСОБА_1 набуває право власності на земельну ділянку площею 0,0999 га, що розташована на території Аджамської сільської ради, за межами населеного пункту, Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_3 набуває право власності на земельну ділянку площею 7,1012 га, що розташована на території Гаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір зареєстровано в реєстрі за № 2354 (а.с.11-13).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що обміненими можуть бути тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай», а предметом договору міни, який укладено між позивачем та відповідачем були не земельні частки (пай), а сформовані в результаті їх виділення на місцевості земельні ділянки. Обмін земельними ділянками між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відбувся всупереч мораторію, встановленого підпунктом «б» пункту 15 Перехідних положень ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Суд дійшов висновку про обгрунтованість позову про визнання договору міни недійсним і вказані висновки суду в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Разом з тим, суд відмовив у задоволенні позову у зв?язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявив в ході розгляду справи представник відповідача, надавши письмове клопотання (а.с.33-34).

Суд виходив з того, що позивач дізналась про порушення її права в день укладення договору міни, до суду звернулась через п?ять років, тобто після спливу строку позовної давності, встановленої законом для захисту порушеного права. Строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК).

При цьому відповідно до ч.1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із чч.3, 4 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування Конвенції (п.1 ст.32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Матеріалами справи підтверджується, що представник відповідача в суді першої інстанції надав письмову заяву про застосування строку позовної давності (а.с.33-34).

У запереченні на заяву про застосування судом строку позовної давності, представник позивача зазначив, що позивач не могла розуміти протиправність даного правочину у зв?язку з її юридичною необізнаністю, а приватний нотаріус не роз?яснила їй наслідки вчинення цих дій. Позивач не має юридичної освіти, про порушення свого права дізналась у вересні 2017 року, коли усно звернулась до помічника адвоката за отриманням юридичної консультації ( а.с.59-60, 61-62).

В суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що вона є дієздатною особою, має повну середню освіту, за домовленістю з ОСОБА_3, який є також керівником фермерського господарства, у якого в оренді перебувала належна їй на праві власності земельна ділянка, разом з чоловіком 04 жовтня 2013 року прибула до приватного нотаріуса, де було укладено нотаріально посвідчений договір міни (обміну) земельних ділянок. Не заперечує, що підписала вказаний договір міни власноручно.

З 2014 року відповідач перестав їй сплачувати орендну плату, пояснив, що їй земельна ділянка вже не належить.

Оскільки вона працювала у відповідача у фермерському господарстві, тому не могла звернутись за захистом своїх прав. Лише після того, як пішла з цієї роботи, звернулась в адвокатське бюро, а потім до суду з позовом.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Поважність причин пропуску є оціночною категорією, яка повинна встановлюватись судом у кожному окремому випадку з урахуванням обставин конкретної справи. Зокрема, до таких обставин можуть належати тяжка хвороба, безпорадний стан та інші обставини, які свідчать про відсутність у заявника об?єктивної можливості здійснити захист своїх прав або інтересів.

Звертаючись до суду з позовом, надаючи заперечення на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, позивач та ї представник не просили суд визнати причини пропуску строку позовної давності, на які вони посилались, поважними та поновити строк звернення до суду за захистом порушених прав.

Спірний договір міни (обміну) земельних ділянок було укладено 04 жовтня 2013 року, а із зазначеним позовом позивач звернулась до суду тільки 29 жовтня 2018 року, тобто зі спливом п?яти років.

Доводи позивача та її представника про те, що позивач юридично не обізнана, а нотаріус не роз?яснив їй наслідки укладення спірного договору, що вона отримає значно меншу земельну ділянку, є безпідставними та необгрунтованими.

Як роз?яснено у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не має право правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи

неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для

визнання правочину недійсним.

Позивач, посилаючись на те, що вона дізналась про порушення своїх прав лише у вересні 2017 року від помічника адвоката, не надала належних доказів на підтвердження факту, що вона не мала об?єктивної можливості дізнатися про стан своїх майнових прав,про відсутність у неї об?єктивної можливості здійснити захист своїх прав або інтересів в установлений законом строк.

Доводи позивача спростовуються її особистими поясненнями в суді апеляційної інстанції про те, що вже на початку 2014 року відповідач повідомив її про те, що спірна земельна ділянка їй не належить. Також спростовуються змістом оспорюваного договору міни (обміну) земельних ділянок, в якому зазначено, що право власності на земельну ділянку позивача, переходить до відповідача, а позивач отримує внаслідок обміну земельну ділянку меншою площею, обмін здійснюється безоплатно. В договорі вказано, що він укладається у трьох примірниках, один з яких надається позивачу.

У пункті 5.4 договору міни, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 04 жовтня 2013 року зазначено, що до вимог про розірвання цього договору міни (обміну) земельних ділянок застосовується позовна давність в три роки (а.с.11-13).

Крім того, як вказано у договорі обміну, оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку, що належала позивачці, залишено у справах нотаріуса після посвідчення договору міни. Взамін Державного акту на землю видається нотаріусом Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, в якій вказується, що позивачу належить на праві власності земельна ділянка площею 0, 999 га, набута на підставі договору міни (обміну) земельних ділянок від 04 жовтня 2013 року.

Така інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про право власності на нерухоме майно, видається нотаріусом одразу після посвідчення правочину, як державним реєстратором.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що про порушення свого права відповідно до предмета позовних вимог позивач могла дізнатись з часу укладення оспорюваного договору міни (обміну) земельних ділянок, тобто з 04 жовтня 2013 року.

Правильним є висновок суду про те, що позивач не довела поважність причин пропуску строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на доказах, що досліджені судом та яким відповідно до вимог ст.89 УПК України надана правильна оцінка.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач свідомо договір міни не підписувала, помилилась при його укладенні, договір міни було укладено на завідомо для позивача невигідних умовах, не були підставами позову, не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому їм не може бути надана оцінка судом апеляційної інстанції.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишається без змін.

Передбачені ст.262 ЦПК України підстави для постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали, відсутні.

Особа, яка вважає, що діями приватного нотаріуса порушені її права, вчинені реєстраційні дії нотаріуса неправомірними, не позбавлена права звернутись особисто до відповідних державних органів з заявою про порушення законодавства або недоліки в роботі приватного нотаріуса.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.268, п.1 ч.1ст. 374, ст.375,381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко