Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/970/19

28 жовтня 2019 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 10 січня 2006 року у Богородчанському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є неповнолітньою. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них часто виникали непорозуміння й суперечки через різні погляди на сімейне життя та несумісність характерів, тому вони припинили спільне проживання. Вважає, що шлюб носить формальний характер, просить його розірвати та відновити їй дошлюбне прізвище ОСОБА_1 .

В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі, примирення вважає неможливим, не заперечила проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, вимоги позову визнав, примирення вважає неможливим, тому просив шлюб розірвати.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 січня 2006 року у Богородчанському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є неповнолітньою.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Позивачка є громадянкою України, відповідач є громадянином іншої держави - Польщі, тому суд вирішує позовні вимоги керуючись положеннями Закону України "Про міжнароджне приватне право", Сімейного кодексу України, а також застосовує ч.2 ст. 496 ЦПК України, яка визначає, що іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України.

Згідно з ст.2 Закону України "Про міжнароджне приватне право", цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, в тому числі питань визначення застосовуваного права.

В силу вимог ст.55 Закону України «Про міжнародне приватне право», право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Відповідно до ст.63 цього Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, що діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про міжнародне приватне право», вибір права, передбачений частиною другою статті 60 та статтею 61 цього Закону, має бути здійснений у письмовій формі або явно випливати з умов шлюбного договору.

Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», у випадках, передбачених законом, учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Оскільки позивачка є громадянином України, має зареєстроване постійне місце проживання в Україні, а відповідач, як громадянин іншої держави, погодився на розгляд справи у судах України, то суд вважає, що до питання припинення шлюбу можуть бути застосовані норми Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно із ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач погодився на розірвання шлюбу, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено. Судом встановлено, що стосунки, які існують між подружжям, виключають можливість збереження сім`ї, а тому шлюб слід розірвати та відновити позивачці її дошлюбне прізвище " ОСОБА_1 ".

На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.206, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 10 січня 2006 року в Богородчанському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1.

Відновити ОСОБА_1 її дошлюбне прізвище ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Головуючий О.А.Шишко