Дата документу 11.10.2019 Справа № 335/9035/18
Провадження № 2/554/894/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді - Троцької А.І.,

при секретарі - Зайцевій Я.А.,

представника позивача - Мухіна О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м.Полтаві в режимі відеоконференції суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» в якому просив визнати несправедливим та недійсним п.7.2.2. публічного договору про надання послуг з організації перевезень відправлень, що регулює правовідносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Нова пошта» та розмішений на офіційному сайті ТОВ «Нова пошта»; стягнути з ТОВ «Нова пошта» завдану ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 11 500 грн.; стягнути з ТОВ «Нова пошта» штраф в розмірі 2 786, 45 грн.; стягнути з ТОВ «Нова пошта» завдану ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 грн.; стягнути з ТОВ «Нова пошта» судові витрати в розмірі 3300 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 02.04.2018 він здійснив відправлення з м.Запоріжжя належного йому мобільного телефону iPhone 7, вартістю 11 500 грн., за експрес- накладною № 741 в м. Харків, для ОСОБА_2 . Вищезазначений телефон позивач передав 02.04.2018 для відправлення представнику ТОВ «Нова пошта» в м.Запоріжжі ОСОБА_3 . Після відправлення телефону ОСОБА_2 перестав відповідати на телефоні дзвінки, позивач прийняв рішення про відмову від продажу телефону ОСОБА_2 , після чого звернувся до ТОВ «Нова пошта» з вимогою повернути телефон до м.Запоріжжя. На підставі заяви позивача телефон був повернений в м.Запоріжжя за експрес- накладною № 0866 від 03.04.2018. Після надходження СМС повідомлення про повернення телефону в м.Запоріжжя, позивач 05.04.2018 звернувся до відділення ТОВ «Нова пошта» № 20, однак, йому було відмовлено в отриманні телефону у зв`язку з тим, що, нібито, він його вже отримав 04.04.2018. Таким чином, телефон був безпідставно переданий відповідачем особі, яка не була його власником або не мала повноважень на отримання цього телефону. Відомості про вказану подію внесені Вознесенівським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУ Національної Поліції в Запорізькій області в ЄРДР на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.05.2018 по справі № 335/4943/18 за №0001305 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. У зв`язку з тим, що позивач з вини відповідача був позбавлений телефону, він 05.04.2018 звернувся до відповідача з претензією, в який просив відшкодувати вартість відправлення в розмірі 11 500 грн. і сплатити штраф відповідно до умов надання послуг та публічного договору. Відповідач безпідставно відмовився від відшкодування позивачу вартості телефону та сплати штрафу, про що повідомив у своєму листі № 11095 від 10.04.2018. Тому позивач був змушений звернутись до суду. Неправомірними діями відповідача, з урахуванням тривалості страждань, які позивач відчуває, йому заподіяна моральна шкода, яку оцінює у розмірі 3 000 грн.

Ухвалою судді Орджонікідзекнського районного суду м.Запоріжжя від 06.08.2018 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою того ж суду від 14.11.2018 року справу передано за підсудністю до Октябрського районного суду м.Полтави.

Ухвалою судді Октябрського районного суду Троцької А.І. від 09.01.2019 року справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засіданні не з`явився,про час і місце слухання справи повідомлявся.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність. Також 12.02.2019 року відповідачем було направлено відзив, згідно якого позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. В обґрунтування зазначав, що ОСОБА_1 з відділення №20 ТОВ «Нова Пошта» в м.Запоріжжя за експрес-накладною №2741 від 02.04.2018р. здійснив відправлення вантажу згідно опису - телефонний апарат, кількість місць - 1, оголошеною вартістю 11500 грн. до відділення № 2 у м.Харків, визначивши одержувачем ОСОБА_2 Відправлення було прийнято для перевезення у пакуванні відправника та при прийманні не оглядалось, про що внесено запис до експрес-накладної. Жодної інформації про виробника чи модель товару, його кількості і т.д., які б дали змогу безумовно ідентифікувати товар Відправник у експрес-накладній не зазначив та супровідних документів не надав. Зважаючи на звернення відправника, вантаж було повернуто до відділення № 20 м. Запоріжжя за зворотною експрес-накладною № 0866 де 04.04.2018р. близько 2 год. видано клієнту, який повідомив номер первинної експрес-накладної та надав документ на посвідчення своєї особи. Працівник відділення, зважаючи на належні дії одержувача, перевірив особу згідно пред`явленого документу та видав вантаж у повному обсязі. Наступного дня, 05.04.2018р. близько 18:30 год. позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування шкоди внаслідок видачі вантажу сторонній особі. У задоволенні претензії було відмовлено так як жодних порушень чи протиправних дій з боку перевізника допущено не було.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки згідно його преамбули, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть бути пред`явлені за місцем проживання споживача.

Згідно ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Згідно з п. 22 ч. 1ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У відповідності до ст. 4 вказаного Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Відповідно до ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що витікають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлене цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2018 року на підставі експрес-накладної №741, укладеної між ТОВ «Нова пошта» та ОСОБА_1 з м.Запоріжжя, відділенні № 20 по вул.Лермонтова, 15 направлено вантаж до м.Харкова у відділення № 2 по просп..Московському, 54а, вид вантажу: посилка, фактичною вагою 0,5 кг, кількістю місць - 1, опис: телефонний апарат, оголошеною вартістю 11500 грн., додаткова інформація: зворотна доставка имей НОМЕР_1 , відправлення не оглядалося. Одержувачем вантажу зазначено ОСОБА_2 (тел.НОМЕР_2) (а.с.20).

У судовому засіданні встановлено та не оспорювалось сторонами, що позивач звернувся до ТОВ «Нова пошта» з вимогою повернути телефон до м.Запоріжжя та на підстав його заяви телефон було перенаправлено у м.Запоріжжя №0866 від 03.04.2018року до відділення № 20 по вул.Лермонтова, 15. Інформація про відправлення: кількістю місць - 1, фактична вага 0,5 кг, опис: телефонний апарат, оголошеною вартістю 11500 грн.. Одержувачем вантажу зазначений ОСОБА_1 (тел.НОМЕР_3) (а.с.236).

Близько 11:42 години 04.04.2018 року працівник відділення згідно з Умовами надання послуг ТОВ «Нова пошта» видав вантаж у повному обсязі одержувачу, який для отримання відправлення повідомив номер первинної експрес-накладної та пред`явив документ на посвідчення своєї особи.

Наступного дня, 05.04.2018 року близько 18:30 год. до відділення №20 ТОВ «Нова пошта» у м.Запоріжжя звернувся позивач ОСОБА_1 з претензією про відшкодування шкоди внаслідок видачі вантажу сторонній особі.

Так, згідно з копією претензії від 05.04.2018 року позивач зазначив, що прийшов отримати мобільний телефон iPhone 7 128Gb, який був повернутий з іншого міста, оскільки отримувач перестав виходити на зв`язок, однак його вже отримала інша особа на день раніше. Просив відшкодувати вартість втраченого відправлення в розмірі 11500 грн. (а.с.17).

У відповідь на вказану претензію за вих.№11095 від 10.04.2018 року відповідачем повідомлено ОСОБА_1 , що згідно проведеної внутрішньої перевірки, неправомірних дій зі сторони співробітників Компанії та по рушень правил видачі вантажу у відділенні виявлено не було. Вантаж було отримано по паспорту громадянина України, згідно діючих Умов надання послуг Компанії «Нова Пошта», тому не має правових підстав для задоволення претензійних вимог (а.с.16).

Таким чином, ОСОБА_1 відмовлено у відшкодуванні компенсації з боку ТОВ «Нова пошта» за безпідставністю, оскільки одержувач отримав відправлення відповідно до встановлених умов надання послуг компанією.

Суд вважає, що відповідачем правомірно було відмовлено у задоволенні претензій позивача з огляду на таке.

Правовідносини, що виникають з перевезення вантажу регулюються главою 64 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Зі змісту ч.ч.1-2 ст. 633 ЦК України слідує, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Пунктом 3.4 Публічного договору, розміщеного на сайті ТОВ «Нова пошта», встановлено: шляхом передачі замовником відправлення Експедитору для надання послуг, передбачених Договором, Замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями Договору, Умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для транспортування, та зобов`язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису Відправника.

Пунктом 4.3.2 Публічного договору встановлено обов`язок відправника: відповідно до вимог Експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес - накладну Експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній.

Відповідно до п.7.2.13 Публічного договору Експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам.

При складенні експрес-накладної відправник, передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, оприлюдненому на офіційному сайті http://novaposhta.ua, який є у вільному доступі.

Інформація, яка містилася в експрес-накладній, була внесена та перевірена відправником. За другою експрес-накладною телефон повернувся на його ім`я і дані, вказані ним у попередній експрес -накланій.

Відповідачем було доставлено зазначену вище посилку за призначенням у відділення № 20 ТОВ «Нова пошта» в м.Запоріжжя та видано одержувачу у встановленому порядку. Останній виконав належні дії одержувача, а саме назвав номер експрес-накладної та пред`явив документ, який посвідчує його особу, а працівник ТОВ «Нова пошта» видав вантаж у повному обсязі відповідно до Умов надання послуг.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що ТОВ «Нова Пошта» допустило порушення при видачі посилки.

Вказані обставини належними і допустимим доказами позивачем у судовому засіданні не спростовані.

Суд вважає, що в задоволенні претензій відповідачем було відмовлено правомірно, оскільки жодних порушень з боку працівників ТОВ «Нова пошта» допущено не було. Останніми було дотримано п.11.3 Умов надання послуг, згідно яким для отримання відправлень оголошеною вартістю менше ніж 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень одержувачу необхідно пред`явити представнику ТОВ «Нова пошта» будь-який документ відповідно до визначеного Умовами переліку, а також п.11.2 Умов надання послуг, який передбачає, що одержувач фізична особа або фізична особа-підприємець пред`являє представнику ТОВ «Нова пошта» будь-який із наведених нижче документів, що підтверджує особу Одержувача, зазначеного в експрес-накладній, зокрема, відповідно до п.11.2.1. Паспорт громадянина України.

Крім того, відповідно до п.п.11.4. Умов надання послуг без документів, що підтверджують особу одержувача, дозволяється видавати відправлення в таких випадках: п.11.4.1 якщо оголошена вартість менше ніж 15000 гривень та за одночасного виконання таких умов: одержувач може назвати номер експрес-накладної; у відправленні є зворотна доставка на суму менше ніж 15000 гривень; п.11.4.2 якщо оголошена вартість відправлення становить менше ніж 15000 гривень та за одночасного виконання таких умов: одержувач може назвати номер експрес-накладної; одержувач може назвати СМС-код, який був надісланий на номер телефону, що зазначений в полі експрес-накладної «Телефон» у блоці «Одержувач».

Окрім цього, суд не бере до уваги твердження сторони позивача, що факт протиправного отримання телефону невідомою особою підтверджується тим, що за його заявою Вознесенівським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУ Національної Поліції в Запорізькій області на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.05.2018 до ЄРДР внесені відомості про вказану подію за №0001305 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України ( а.с.18-19).

Як встановлено, досудове розслідування не завершено, винна особа не встановлена, тому наявність кримінального провадження не може бути підтвердженням факту протиправного отримання телефону невідомою особою, а не особисто позмвачем.

Також позовні вимоги не підлягають задоволенню і з тих підстав, що позивачем не доведено розміру фактично завданої шкоди, що є обов`язковою умовою для відшкодування останньої, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 924 цього Кодексу перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Пошкодження вантажу - це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу - доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення.

Стаття 924 ЦК України встановлює принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (частина перша статті 924 ЦК) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (частина друга статті 924 ЦК). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками:

1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин;

2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Тому перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Відповідно до п.7.2.2 Публічного договору у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини Експедитора Експедитор повертає Замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену Замовником згідно з відповідною експрес-накладною. У разі повної компенсації оголошеної вартості за пошкоджене відправлення Замовник повертає Експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію.

Згідно з п.47 Постанови Ради Міністрів Української РСР про затвердження Статуту автомобільного транспорту: Вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ними в товаро-транспортних документах.

Розмір відповідальності перевізника згідно із п.139 Статуту автомобільного транспорту УРСР, а також ст.13 Закону України «Про транспорт» від 10.11.1994 року встановлюється на рівні: а) багажу, прийнятого до перевезення з оголошеною цінністю,- в розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона нижче його справжньої вартості.

Таким чином, зазначені норми зобов`язують позивача довести відповідність розміру фактичної шкоди оголошеній вартості вантажу та спричиненої йому шкоди.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що жодної інформації про придбання позивачем вказаного телефону, про виробника чи модель, рік випуску товару, які б дали змогу ідентифікувати річ та встановити її вартість, відправник ОСОБА_1 в експрес-накладній не зазначив, супровідних документів не надав. Таких документів не долучено і до матеріалів справи. Зазначення в експрес-накладній назви вантажу «телефонний апарат» вказують лише на родову ознаку речі, а не на те, який саме вантаж відправляється, наприклад за його повним найменуванням, у тому числі з назвою виробника, моделі, роком випуску та ін.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості що фактична вартість товару становить саме 11500 грн.

Зазначення вартості вантажу зі слів позивача у розмірі оголошеної вартості під час відправки - 11500 грн. є припущенням, що суперечить положенням ч.6 ст.81 ЦПК України, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є безпідставними, а тому, як похідні, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення штрафу та моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова пошта», адреса: Столичне шосе, 103, к.1, поверх 9, м.Київ, 03131.

Представник відповідача: Лісіченко Олександр Вікторович, адреса: просп.Першотравневий, 19а, м.Полтава, 36011.

Повний текст рішення виготовлено 23.10.2019 року.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави Троцька А.І.