Номер провадження 2/754/487/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Журавської О .В.

при секретарі Касян А.Р.

за участю:

представника позивача за основним позовом Пата С.П.

представників відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» до ОСОБА_3, третя особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний Банк України, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов Артем Володимирович, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ДельтаБанк» Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов А.В. про визнання протиправним та скасування рішення (повідомлення) про визнання правочину нікчемним, -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ «ДельтаБанк» (далі позивач) звернувся в суд з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.12.2014 р., укладеного між позивачем та ОСОБА_3 (далі відповідач), посвідченого приватним нотаріусом КМНО Літвіновим А.В.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є пов'язаною особою банку, оскільки з 2007 р. по 2015 р. була співробітником банку. Крім вказаного остання була кредитором банку за відповідними депозитними та поточними рахунками. Отже, при укладенні оскаржуваного договору, відповідач мала переваги перед іншими кредиторами банку, а сам договір купівлі-продажу мав на меті отримання кредитором нерухомого майна, замість грошових коштів з причин їх фактичної відсутності в банку. Вказаний договір укладено в період застосування до АТ «ДельтаБанк» регулятором банківського сектору особливого режиму контролю, зокрема, банк визнано неплатоспроможним та запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію, встановлено обмеження у діяльності банку, серед яких була вимоги не здійснювати відчуження будівель і споруд банку без погодження з НБУ, заборона використання для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, зобов'язано банк здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ. При укладання оспорюваного договору, вказані обмеження та заборони не були дотримані. Отже, договір купівлі-продажу є нікчемним у розумінні ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". АТ «Дельта Банк» було направлено відповідачу повідомлення про нікчемність. В той же час, АТ «Дельта Банк» встановив, що договір купівлі-продажу нерухомого майна є не лише нікчемним з вищевказаних обставин, а він також є недійсним на підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки порушує ч.1,3 ст.207 ГК України, ст. ст. 66, 67, 73, 75 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», п.п. 7.9., 12.2., 12.3. Положення про застосування НБУ заходів впливу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.08.2012 р. №346, Постанову Правління НБУ №692/БТ від 30.10.2014 р. «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», є недійсним на підставі ч.2-3 ст.203 ЦК України та ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки особа, яка вчинила правочин не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Зокрема, укладення такого Договору потребувало обов'язкового погодження куратора Банку, але цього при укладенні та виконанні Договору, зроблено не було. Тобто, посадові особи АТ «Дельта Банк», які укладали договір, були зобов'язані проінформувати куратора про намір укладання зазначеного договору, надати йому проект тексту для ознайомлення та погодження, проте такий порядок не було дотримано, про що свідчить необізнаність куратора з фактом укладання цього правочину і відсутність будь якої його письмової згоди. Від імені АТ «Дельта Банк» спірний договір ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. за реєстровим №6955. Проте, наявність лише зазначеної вище довіреності не уповноважувало ОСОБА_8 на конкретний правочин, в даному випадку укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до Статуту АТ «Дельта Банк». Вказана довіреність видана одноособово ОСОБА_10, проте рішення колегіального органу банку щодо уповноваження ОСОБА_8А, та ОСОБА_10 на укладання оспорюваного договору не приймалось, довіреність видана без дотримання правила двох підписів, а отже є недійсною. Крім того, позивач зазначає, що кошти, одержані в результаті ліквідації банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду, згідно черговості, визначеної ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з метою забезпечення виплат вкладникам у межах гарантованої суми, а крім того на задоволення вимог вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. Укладення оскаржуваного договору є результатом порушення суспільних інтересів (інтересів вкладників), яким держава гарантувала повернення вкладів Фондом, та держави в особі Фонду, що зазнає збитків від протиправних дій з активами неплатоспроможних банків.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2016 р. було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

15.11.2016 р. до суду зі сторони третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких вимоги позову підтримує та просить їх задовольнити.

20.03.2017 р. ухвалою суду задоволено клопотання відповідача та зупинено провадження по справі до набранням законної сили судовим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №8261544/16-г за позовом ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення.

18.10.2018 р. ухвалою суду поновлено провадження по справі.

17.12.2018 до участі у справі залучено ОСОБА_6 в якості третьої особи.

09.01.2019 р. до суду зі сторони відповідача надійшли заперечення, у відповідності до яких вимоги позову не визнає, посилаючись на те, оспорюваний договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, підписаний уповноваженими особами, посвідчений нотаріально. Посилання позивача на нікчемність вказаного договору є необґрунтованими та не доведеними.

09.01.2019 р. до суду зі сторони відповідача надійшов зустрічний позов, у відповідності до якого просить визнати протиправним та скасувати рішення (повідомлення) №5126 від 14.07.2015 р. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ДельтаБанк», Кадирова В.В., про визнання нікчемним правочину (договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.12.2014 р.).

Вимоги позову обґрунтовує тим, що повідомлення про нікчемність договору купівлі-продажу не містить посилань на те, які законодавчі норми були порушені стороною договору, на момент підписання договору повноваження органів управління АТ «Дельта Банк» були дійсними, представники, сторони, мали всі законні підстави для підписання договору. Договір купівлі-продажу відповідає вимогам ЦК України. Повідомлення про визнання правочину нікчемним, винесене з порушенням процедури та за відсутності на те законних підстав, а отже має бути скасованим.

22.02.2019 р. до суду зі сторони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення на зустрічну позовну заяву, у відповідності до яких просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що її вимоги не взаємопов'язані з вимогами первісного позову, повідомлення про нікчемність правочину направлялось з дотриманням вимог чинного законодавства.

28.02.2019 р. до суду зі сторони представника ПАТ «ДельтаБанк» до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у відповідності до якого вимоги позову не визнає, посилаючись на обставини викладені в первісному позову, та на те, що позивачем обрано невірний спосіб судового захисту. Посилається на те, що накази (рішення) банку про нікчемність правочині не можуть установлювати обов'язки для третіх осіб, зокрема, контрагентів банку, тому сам факт видання наказу про нікчемність правочину не може вважатись порушенням прав іншої сторони правочину.

28.02.2019 р. до суду зі сторони представника ПАТ «ДельтаБанк» до суду надійшла відповідь на заперечення відповідача проти позову, у відповідності до яких вказує на те, що позивачем належними та обґрунтованими доказами обґрунтовано недійсність договору купівлі-продажу, у зв'язку з існуванням обставин, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судовому засіданні представник позивача вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому та поданій відповіді на заперечення відповідача. Заперечував щодо задоволення вимог зустрічного позову, посилаючись на викладене в відзиві.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення первісного позову, посилаючись на викладене в запереченнях, вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що між сторонами по справі 19.12.2014 р. укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежилих приміщень №№1, 2 (групи приміщень №1) (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74, 8 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Літвіновим А.В.

Згідно з Актом приймання-передачі нерухомого майна, ОСОБА_3 прийняла майно,ж визначене договором, а продавець підтвердив, що оплата була здійснена покупцем в повному обсязі.

Згідно з п. 6 Договору купівлю-продаж вчинено за 1 324 440 грн.

Вказаний договір підписаний Уповноваженою особою банку ОСОБА_12, яка діяла на підставі довіреності №6156 від 10.09.2014 р., наданої Головою Ради Директорів АТ «Делбьта Банк» ОСОБА_10

Встановлено, що 01.03.2007 р. Наказом №320-к ОСОБА_3 прийнято на посаду радника голови ради директорів банка.

Наказом від 05.03.2015 №238-к/ТР ОСОБА_3 звільнено з займаної посади за угодою сторін.

У відповідності до витягу з протоколу №16 від 10.07.2015 р. засідання комісії з перевірки (інших договорів) за операційно-господарськими операціями, призначеної наказом №67 від 11.03.2015 р., виявлено, що при укладанні та виконанні вказаного договору купівлі-продажу було допущено порушення законодавства України.

14.07.2015 р. на адресу ОСОБА_3 направлено повідомлення про нікчемність вказаного правочину.

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_13, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, остання набула право власності на нежиле приміщення №№1, 2 (групи приміщень №1) (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74, 8 кв.м.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно із яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03 серпня 2015 року "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" було продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" по 02 жовтня 2015 року включно, продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. по 02 жовтня 2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтями 37, 38, 47-51 вказаного Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пункт 8 Розділу X Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлює, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"є спеціальними, оскільки цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.2 ст.37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як передбачено ч.1 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та абз.3 п.1.18 глави першої розділу III "Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку", затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Згідно з ч.2. ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Таким чином ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженій особі Фонду надано право перевіряти правочини (у тому числі договори), вчинені (укладені) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, однак лише з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно із ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в редакції на час укладення спірних договорів, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Згідно із п. 7 ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в редакції на час укладення спірних договорів, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно з положеннями ст.16 ЦКУкраїни визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочин передбачені ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається ( ч. 2 ст. 215 ЦК). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК).

Отже, нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови ( обставини).

З огляду на викладене, підстави для визнання цього правочину нікчемним згідно із п.п. 1- 5 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відсутні, оскільки умови правочину не містять зобов"язань банку щодо безоплатного відчуження майна, зобов'язань без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмови від власних майнових вимог; будь-яких зобов"язань банку, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим або прийняття банком зобов'язань (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Зокрема, як вбачається з оспорюваного договору та підтверджено представником ПАТ «ДельтаБанк» в судовому засіданні продаж нерухомого майно здійснено за ціною, більшою ніж ринкова ціна вказаного майна, визначена у висновку про оцінку майна.

Крім вказаного, посилання позивача як на підставу недійсності правочину на те, що від імені банку оспорюваний правочин підписано на підставі довіреності, виданої одноособово Головою Ради директорів ОСОБА_10, яка не мала таких повноважень відповідно до Законів, Статуту та Положення про Раду директорів, оскільки не була уповноважена рішенням Ради директорів та в порушення п.6.5.12 Статуту не дотримано правило двох підписів, суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до розділу 6.5 Статуту АТ "Дельта Банк" "Рада Директорів" - Рада директорів є виконавчим органом банку та діє на підставі Положення про Раду Директорів (п.п. 6.5.1, 6.5.5).

Відповідно до п.6.5.10.1 Статуту Голова Ради Директорів без довіреності (доручення) представляє банк в усіх підприємствах, установах та організаціях як в Україні, так і за її межами, вчиняє правочини, укладає договори, угоди, видає довіреності, підписує будь-які документи та здійснює інші дії в межах своїх повноважень.

Відповідно до підпункту 6.5.10.12. пункту 6.5.10. розділу 6.5. Статуту Голова Ради Директорів здійснює інші функції за дорученням Загальних зборів акціонерів, Спостережної ради або Ради Директорів Банку.

Відповідно до п.4.2 Положення про Раду Директорів ПАТ "Дельта Банк" Голова Ради Директорів має право без доручення (довіреності) діяти від імені банку відповідно до рішень Ради Директорів, в тому числі представляти інтереси банку, вчиняти правочини від імені банку, видавати накази та давати розпорядження, обов"язкові до виконання всіма працівниками банку.

Повноваження Голови Ради Директорів, визначені в Положенні про Раду Директорів, не містять обмежень повноважень Голови Ради Директорів на укладення договорів від імені банку (що визначено п.6.5.10.1 Статуту АТ "Дельта Банк) виключно відповідними рішеннями Ради Директорів.

Доводи позивача щодо порушення правила двох підписів при укладенні спірного правочину не підтверджені належними доказами, відтак відхиляються судом.

Відповідно до п.6.5.12 Статуту встановлено Правило двох підписів: будь-які правочини (у тому числі, але не виключно: договори (контракти), угоди, довіреності, гарантії, тощо) та інші документи, конкретний перелік яких визначається та встановлюється Спостережною Радою БАНКУ, від імені БАНКУ повинні бути підписані спільно Головою Ради Директорів (або виконуючим обов'язки Голови Ради Директорів) та особою, призначеною Спостережною Радою БАНКУ з поміж Членів Ради Директорів БАНКУ або Заступників Голови Ради Директорів БАНКУ. Правочини та документи, зазначені в цьому пункті Статуту, вважатимуться належним чином укладеними (вчиненими) та будуть мати юридичну силу для БАНКУ виключно у випадку, коли вони укладені з дотриманням такого правила двох підписів.

Позивачем не надано відомостей про конкретний перелік правочинів, що вимагають підпису двох осіб від імені банку. Натомість надана представником відповідача Виписка з Протоколу №487 Спостережної Ради ПАТ "Дельта Банк" від 22 липня 2014 року не містить відомостей про віднесення договору купівлі-продажу, до переліку таких правочинів, а позивачем такі дані не спростовано.

Посилання позивача як на підставу недійсності Договору на порушення вимог ряду нормативних актів, а саме: Постанови Правління НБУ №560/БТ від 11 вересня 2014 року, якою встановлено заборону банку використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки, зобов"язано банки здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ; а також Постанови Правління НБУ №692/БТ від 30 жовтня 2014 року "Про віднесення АТ "Дельта Банк" до категорії проблемних", якою встановлено вимогу приймати погашення заборгованості, що виникла за будь-якими операціями банку, тільки в грошовій формі; відхиляються судом, оскільки доказів на підтвердження вказаних посилань суду не надано.

Необґрунтованими є посилання позивача на укладання спірного договору, як з особою, яка є пов'язаною з банком та без отримання реальних грошових надходжень, оскільки сплата за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19.12.2014 року була проведена банком з поточного рахунку ОСОБА_3, відкритого в ПАТ "Дельта Банк", як на підставу для визнання спірного договору нікчемним, з огляду на те, що договором передбачено, що передача нерухомого майна продавцем та його приймання покупцем здійснюється протягом одного робочого дня після здійснення повної оплати та зарахування грошових коштів на рахунок продавця за актом приймання - передачі нерухомого майна, а відтак, враховуючи наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі нерухомого майна, суд приходить до висновку про своєчасне проведення оплати вартості купівлі нежитлових приміщень згідно договору від 19.12.2014 р. шляхом зняття банком коштів з поточного рахунку ОСОБА_3, що не заперечується і самим позивачем.

Суд критично відносить до посилань представника ПАТ «ДельтаБанк» на те, що укладений з відповідачем правочин ставить інших кредиторів ПАТ "Дельта Банк" із кредиторськими вимогами у невигідне становище, оскільки доказів вказаного матеріали справи не містять.

Позивачем не надано доказів, на підставі яких можна вважати підставами укладення вказаного договору отримання відповідачем права на задоволення своїх кредиторських вимог в рахунок позачергового задоволення вимог відповідно до договору, укладеного з ПАТ "Дельта Банк".

Суду не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 є кредитором банку.

Крім вказаного, умови Договору купівлі-продажу не передбачають окремі переваги (пільги) ОСОБА_3 перед іншими кредиторами.

Посилання на п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, враховуючи те, що сам по собі факт пов'язаності відповідача з банком, не є підставою для недійсності правочину, оскільки в суду відсутні докази на підтвердження того, що договір купівлі-продажу не відповідає вимогам законодавства України.

Зокрема, суд критично оцінює посилання представника банку як на підставу недійсності договору купівлі-продажу, на те, що не було дотримано порядку ознайомлення куратора Банку про укладання вказаного правочину, оскільки доказів вказаного суду не надано, зокрема й доказів визначеного порядку здійснення такого ознайомлення.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже, позивачем за первісним позовом не надано до суду належних, допустимих та достатніх в своїй сукупності доказів, на підтвердження недійсності договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами.

Щодо вимог зустрічного позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість посилань представника ПАТ «ДельтаБанк», зазначених у відзиві від 28.02.2019 р.

Згідно із ч. 1, 2, 10 ст. 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не рішення (повідомлення) уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ «Дельта банк» і видане рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Така позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11 квітня 2018 року,№ 910/24198/16 від 16 травня 2018 року та № 819/353/16 від 4 липня 2018 року.

Оскільки рішення банку (повідомлення) про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу. Звідси права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічної позовної заяви.

Керуючись статтями 215, 317, 319, 321, 328, 386, 372, 392 ЦК України, статтями 7, 10, 76-81, 247, 259, 263-265,280-282 ЦПК України, ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб",суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» до ОСОБА_3, третя особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний Банк України, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов Артем Володимирович, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ДельтаБанк» Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов А.В. про визнання протиправним та скасування рішення (повідомлення) про визнання правочину нікчемним - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 02 квітня 2019 року.

Суддя: