ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4435/19 Справа № 215/5425/17 Суддя у 1-й інстанції - Дудіков А. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року, яке постановлено суддею Дудіковим А.В. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 25 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1звернувся з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів на дитину.

В обґрунтування позову зазначив, що Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за судовим наказом № 215/4267/17 з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 і доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/3 від всіх видів його доходу. З 20.08.2017р. їх неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2р.н. проживає зі своєю бабою - ОСОБА_6, яка є матір'ю позивача, за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на його утриманні, а тому просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2, так як з відповідачем проживає лише донька ОСОБА_5, зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за судовим наказом Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017р. на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, та стягувати з нього на користь - ОСОБА_2, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1р.н., щомісячно, до досягнення нею повноліття.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягнуті з ОСОБА_1 за судовим наказом Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/3 частини до 1/4 частини з усіх видів його доходу.

Стягнуто з ОСОБА_1 щомісячно на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

27 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про перегляд заочного рішення.

03 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулась з уточненою заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, скасовано, прийнято до розгляду та призначено до судового розгляду.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються за судовим наказом Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2017 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення нею повноліття.

Судовий наказ Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24.10.2017 р. - відкликано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при поданні позову у розмірі 640 гривень та 3 500 гривень витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, зокрема судом не враховано, що твердження позивача про те, що неповнолітній син ОСОБА_4 мешкає разом з позивачем матеріалами справи не підтверджені, оскільки син мешкає разом з бабусею, матір'ю позивача, а позивач проживає зовсім за іншою адресою, що не є підставою для звільнення його від сплати аліментів на утримання дитини.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач майже не приймає участі у вихованні дітей, матеріально їх не забезпечує, а твердження позивача про те, що він надавав кошти на утримання дітей, приймав участь у їх літному оздоровленні, не підтверджені належними доказами.

Також, суд не дав належної оцінки доказам, поданим відповідачем, а взяв до уваги усні пояснення свідків, та судом не було встановлено звідки їм відома інформація і чим підтверджена, всі показання будувалися лише на припущеннях та впливу позивача на них.

На думку відповідача, суд першої інстанції безпідставно стягнув судові витрати на користь позивача, зокрема на правничу допомогу в розмірі 3 500 гривень.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи апеляційної скарги не визнала, посилаючись на те, що рішення суду винесено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву представника позивача на апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 06 жовтня 2006 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 8), який розірваний 16 серпня 2010 року (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 9).

24 жовтня 2017 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/3 частини його доходу, щомісячно, починаючи з 28 вересня 2017 року на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, до їх повноліття, на користь матері дітей - ОСОБА_2, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку на кожну дитину (а.с. 11).

Вирішуючи спір та покладаючи на позивача обов'язок по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача про те, що неповнолітній ОСОБА_4 постійно проживає з бабою ОСОБА_6, зазначене вказує на зміну сімейного стану відповідача, яке існувало до постановлення судового наказу, оскільки неповнолітній ОСОБА_4 на час постановлення судового наказу не проживав з відповідачем, а отже на даний час змінилися обставини, які були підставою для видачі судового наказу про стягнення аліментів з позивача в частині утримання неповнолітнього ОСОБА_4

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, стаття 192 СК України передбачає можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Отже, значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна його сімейного стану, погіршення стану його здоров'я, може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів. Тягар доказування вказаних обставин покладається на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом про зменшення розміру аліментів позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що неповнолітній син ОСОБА_4 з 20 серпня 2017 року мешкає разом з бабою ОСОБА_6, за адресою реєстрації позивача ОСОБА_1 та знаходиться на повному його утриманні.

Неповнолітній ОСОБА_4 зареєстрований разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою № 12 від 27.09.2017 року, виданою Криворізькою об'єднаною міською довідково-інформаційною службою (а.с. 12).

Згідно копії акта про фактичне проживання, підписаного мешканцями будинку АДРЕСА_1, неповнолітній ОСОБА_4, з 20 серпня 2017 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 10- зворот ).

При вирішенні спору про зменшення розміру стягнутих аліментів, правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення (видачу наказу) про стягнення аліментів. Тобто для зменшення судом розміру аліментів платнику необхідно довести погіршення свого матеріального стану, в зв'язку із зміною сімейного стану або стану здоров'я.

Положеннями цивільно-процесуального законодавства не передбачено оскарження судового наказу про стягнення аліментів. Підставою розгляду судом питання щодо зміни розміру аліментів має бути відповідний позов. Під час розгляду якого платник аліментів повинен надати докази зміни свого матеріального чи сімейного стану.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зміни такого стану, погіршення стану здоров'я, після видачі судового наказу про стягнення аліментів, які б стали правовою підставою для зменшення їх розміру.

З наведеного вище слідує, що позивач обґрунтовує позов про зменшення розміру стягнутих аліментів обставинами, що можуть бути розглянуті при вирішення питання про відсутність правових підстав для продовження стягнення аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 Однак, позову з інших підстав позивачем не заявлено.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України закріплений перелік способів здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим, зазначений в статті перелік способів захисту не є вичерпним.

Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

На думку колегії суддів, в даному випадку, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки викладені обставини можуть бути предметом розгляду спору щодо припинення права відповідача на отримання аліментів. Однак, позову з інших підстав не заявлено.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача про те, що неповнолітній син ОСОБА_4 мешкає з бабою ОСОБА_6 колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не мають правового значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, керуючись вимогами ЦПК України, звільнив позивача від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, фактично вийшов за межі позовних вимог про зменшення розміру аліментів, що є порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: