КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/2782/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Бабко В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-проперті», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгенівна про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

у с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_3, пред'явили позов до ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-проперті», у якому просили: визнати недійсним правочин у вигляді рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, ідентифікаційний номер: 20925775 від 24 квітня 2015 року, на підставі якого за ТОВ «Кей-Колект» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1; витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-проперті» на користь позивачів квартиру АДРЕСА_1; відшкодувати позивачам понесені судові витрати.

Зазначали, що 19.06.2008 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ "Укрсиббанк"), було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 (при застосуванні ануїтетної системи погашення), відповідно до якого ОСОБА_3 отримала споживчий кредит у сумі 70 000, 00 (сімдесят тисяч) доларів США (п. 1.1. Договору), який зобов'язувалась повернути до 19 червня 2018 року (п. 1.2.2. Договору). Також 19 червня 2008 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким Банк зобов'язувався надати, а ОСОБА_3 прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 2 103 (дві тисячі сто три) гривні 19 копійок.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами 19 червня 2008 року між позивачами та Банком було укладено договір іпотеки № 88246, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., за умовами якого позивачі передали в іпотеку належну їм квартиру АДРЕСА_1. Квартира належала позивачам на підставі Договору купівлі-продажу від 20.09.2000 року, посвідченого державним нотаріусом шостої Київської державної нотаріальної контори (реєстровий № 3-5369), що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою КВ-2015 № 17898 від 12.06.2015.

Позивач - ОСОБА_3 зазначала, що певний час вона повертала отримані кредитні кошти відповідно з умовами кредитних договорів, проте згодом через скрутне фінансове становище втратила можливість сплачувати кредит вчасно і у повному обсязі.

12 грудня 2011 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 1, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» отримало право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 (при застосуванні ануїтетної системи погашення) від 19.06.2008 року та договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року. Того ж дня між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, у тому числі за договором іпотеки № 88246 від 19.06.2008 року.

24 квітня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М.Є. на підставі договору іпотеки № 88246 від 19.06.2008 зареєструвала право власності на вказану квартиру, що належала позивачам, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2015 р., індексний номер витягу 36775639. У цей же день 24 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сол-проперті» було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відчужило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-проперті» належну позивачам на праві власності квартиру.

Уважають, що вказані правочини щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру та подальше її відчуження на користь ТОВ «Сол-проперті» такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України, зокрема з огляду на ту обставину, що між позивачами та ТОВ «Кей-Колект» у порушення положень п. 5.2. договору іпотеки №88246 від 19.06.2008 не було укладено окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора приватного нотаріуса Єгорової Марини Євгенівни, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, індексний номер: 20925770 від 24 квітня 2015 року, на підставі якого за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1. Витребувано у ТОВ «Сол-проперті» на користь позивачів квартиру АДРЕСА_1. Відшкодовано позивачам понесені судові витрати за рахунок відповідачів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ТОВ «Кей-Колект» подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Уважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визнаючи недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора приватного нотаріуса Єгорової Марини Євгенівни, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, індексний номер: 20925770 від 24 квітня 2015 року, на підставі якого за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, тоді як позивачами заявлялася вимога про визнання недійсним правочину у вигляді рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,а рішення державного реєстратора не є правочином. У зв'язку з переходом усіх прав та обов'язків за іпотечним договором на підставі укладених договорів ТОВ «Кей-Колект» з ПАТ «Укрсіббанк», скориставшись добровільним (позасудовим) врегулюванням зобов'язальних відносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки,товариство звернулось до нотаріуса, як спеціального суб'єкта що здійснює функції державного реєстратора, який у своїй діяльності керується вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень».

Той факт, що сторони домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить п.5.2 договору іпотеки, за умовами якого сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилається на аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16.

Норма пункту 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» яка передбачає, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Дана норма є уточнюючою, оскільки конкретизує порядок проведення державної реєстрації права у разі вчинення нотаріальної дії нотаріусом. При цьому не обмежуючи прав нотаріуса як державного реєстратора. Таким чином державний нотаріус діяла в межах своїх повноважень.

Вимога про усунення порушень надсилалася позивачу, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, на якому наявний підпис про отримання даного листа. Доказів щодо не отримання вимоги повивачем не було надано.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції установлено, що 19.06.2008 року між позивачем ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибббанк" (правонаступником якого є ПАТ "Укрсиббанк") було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 (при застосуванні ануїтетної системи погашення), відповідно до якого ОСОБА_3 отримала споживчий кредит у сумі 70000,00(сімдесят тисяч) доларів США (п. 1.1. Договору), який зобов'язувалась повернути до 19 червня 2018 року (п. 1.2.2. Договору).

19.06.2008 року між позивачем ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибббанк" (правонаступником якого є ПАТ "Укрсиббанк") було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк зобов'язувався надати, а ОСОБА_3 прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 2 103 (дві тисячі сто три) гривні 19 копійок.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами від 19.06.2008 рокуміж позивачами та Банком було укладено договір іпотеки № 88246, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., за умовами якого позивачі передали в іпотеку належну їм квартиру №51 в будинку»77 по вулиці Бальзака в місті Києва. Квартира належала позивачам на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2000 року, посвідченого державним нотаріусом шостої Київської державної нотаріальної контори (реєстровий № 3-5369), що підтверджується наявними в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу від 20.09.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, та інформаційною довідкою КВ-2015 № 17898 від 12.06.2015.

12 грудня 2011 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" було укладено Договір факторингу № 1, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" отримало право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 (при застосуванні ануїтетної системи погашення) від 19.06.2008 та договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008.

12.12.2011 між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, у тому числі за договором іпотеки № 88246 від 19.06.2008року.

24 квітня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М.Є. на підставі договору іпотеки № 88246 від 19.06.2008 року зареєструвала право власності на квартиру, яка належала позивачам, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2015, індексний номер витягу 36775639.

24 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сол-проперті" було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" відчужило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сол-проперті" належну позивачам на праві власності квартиру.

Таким чином, між учасниками справи склалися спірні правовідносини щодо правомірності реалізації відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" права звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки № 88246 від 19.06.2008 та наявності правомочності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" здійснити відчуження вказаної квартири на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сол-проперті".

Судом було встановлено, що з умов розділу 5 договору іпотеки № 88246 від 19.06.2008 сторони договору досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

При цьому таке позасудове врегулювання, згідно з п. 5.2. договору іпотеки №88246 від 19.06.2008 здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку", або шляхом отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору-купівлі продажу від імені іпотекодавців на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку".

За приписами статті 36 Закону України "Про іпотеку" у редакції, чинній станом на момент укладення договору іпотеки, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, або право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Положення статті 36 Закону України "Про іпотеку" у редакції, чинній станом на момент укладення договору іпотеки, та зміст домовленостей сторін, досягнутих у розділі 5 договору іпотеки № 88246 від 19.06.2008, свідчить про те,що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання саме на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ТОВ «Кей-Колект» не довів належними та допустимими доказами правомірність реалізації свого права звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку згідно зі ст.ст.36, 37 ЗУ «Про іпотеку» й відповідно законність прийняття оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав та їх ообтяжень, індексний номер 20925775 від 24.04.2015 року, на підставі якого за ТОВ «Кей-Колект» було зареєстровано право власності на квартиру №51 в будинку»77 по вулиці Бальзака в місті Києва.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що згідно з частиною 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції, чинній на момент проведення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", державна реєстрація прав проводилася органом державної реєстрації прав, якими на той час були органи державної реєстрації, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Нотаріуси як спеціальні суб'єкти, на яких покладалися функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, згідно абз. 2, 3 частини 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції, чинній на момент проведення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. реєстраційних дій, та п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (у редакції, чинній на момент проведення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. реєстраційних дій), могли вчиняти реєстраційні дії виключно у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном або об'єктом незавершеного будівництва.

Суд також взяв до уваги п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (у редакції, чинній на момент проведення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. реєстраційних дій), зі змісту, якого вбачається , що державний реєстратор для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, має пересвідчитися у тому, що іпотекодавець та боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, отримали від іпотекодержателя письмову вимогу про усунення порушень та завершився 30-денний строк з моменту отримання такої письмової вимоги.

Суд першої інстанції уважав, що наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 416 (т.1а.с. 185) про направлення на адресу позивачів поштового відправлення не може вважатися належним та допустимим доказом того, що на адресу позивачів саме відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" було направлено саме письмову вимогу про усунення порушень умов кредитних договорів.

Колегія суддів, ураховуючи вищенаведені обставини вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку при вирішенні даного спору щодо визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора приватного нотаріуса Єгорової МариниЄвгенівни, Київський міський нотаріальний округ індексний номер: 20925775 від 24.04.2015, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" було зареєстровано право власності на квартиру №51 в будинку»77 по вулиці Бальзака в місті Києва і підставно зазначив, що вказані дії не повинні були здійснюватися, а створені обов'язки та наслідки не підлягають виконанню.

Прийшовши до правильного висновку щодо неправомірності реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект», суд підставно задовольнив позов у частині витребування зазначеної квартири у ТОВ «Сол-Проперті», яке отримало право власності на цю квартиру на підставі договору купівлі продажу від 24.04.2015 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Проперті», застосувавши правила ст.388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання у апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, оскільки, на думку ТОВ ««Кей-Колект», суд вийшов за межі позовних вимог, визнавши недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора приватного нотаріуса Єгорової Марини Євгенівни, Київський міський нотаріальний округ індексний номер: 20925775 від 24.04.2015, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" було зареєстровано право власності на квартиру №51 в будинку»77 по вулиці Бальзака в місті Києва, тоді як позивачі просили визнати недійсним правочин у вигляді рішення про вказану державну реєстрацію.

У даному випадку суд першої інстанції розглянув даний спір з дотриманням ст.5 ЦПК України і будь-яких порушень норм процесуального права, які б були підставою для безумовного скасування рішення колегією суддів не встановлено.

Не може бути прийнято до уваги аргумент апеляційної скарги стосовно неправомірності висновку суду про необхідність укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що є підставою для передачі останньому права власності та для державної реєстрації такого права на нерухоме майно.

Колегія суддів уважає безпідставними посилання у апеляційній скарзі з приводу того, що викладене у п. 5.2. договору іпотеки № 88246 від 19.06.2008 року застереження за своїми правовими наслідками прирівнюється до окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, адже сторонами у договорі іпотеки № 88246 від 19.06.2008 року було досягнуто домовленості про можливість позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки саме на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що при проведенні 24.04.2015 року державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на підставі договору іпотеки № 88246 від 19.06.2008 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М.Є., не вчиняла жодних нотаріальних дій зі спірним нерухомим майном згідно з ЗакономУкраїни "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 3 296/5 у редакції на момент вчинення вказаних дій, а, отже, не мала права здійснювати таку державну реєстрацію та приймати оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20925775 від 24.04.2015, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" було зареєстровано право власності на квартиру№51 в будинку»77 по вулиці Бальзака в місті Києва.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11.04.2018 року в цивільній справі №554/14813/15-ц викладена позиція з цього питання про те, що за відсутністю окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, дії нотаріуса є протиправними.

Беручи до уваги всі встановлені судом апеляційної інстанції факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року

залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т. І. Ящук