Справа №443/1744/18
Провадження №2/443/527/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 березня 2019 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька- Стащука ОСОБА_4, котрий помер 23 листопада 2006 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Бертишів по вул. Дворчина, 3 Жидачівського району Львівської області, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9252 га, що розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала його дружині ОСОБА_5, котра померла 24 серпня 2001 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №026577 від 20.03.2001 року, яку він успадкував після її смерті та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7173 га, що розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №026576 від 20.03.2001 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Бертишів по вул. Дворчина, 3 Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_6- голова двору та ОСОБА_5 (дружина), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/2 житлового будинку. 24 серпня 2001 року померла її мати-Стащук Г.М.-член двору, якій на день смерті належала Ѕ частка спірного житлового будинку. Окрім вказаної частки у майні колгоспного двору до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5, увійшло належне їй право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9252 га, що розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області. На випадок своєї смерті померла заповіту не склала. Відтак, її батько та чоловік останньої- Стащук В.І. успадкував майно (прийняв спадщину) ОСОБА_5, оскільки фактично вступив в управління та володінням спадковим майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформив. 23 листопада 2006 року помер її батько- Стащук В.І.. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: цілого житлового будинку з надвірними спорудами, що в с. Бертишів по вул. Дворчина, 3 Жидачівського району Львівської області (1/2 як члена колишнього колгоспного двору та 1/2 успадкована після смерті дружини), земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9252 га, що розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала його дружині ОСОБА_5, котра померла 24 серпня 2001 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №026577 від 20.03.2001 року, яку він успадкував після її смерті та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7173 га, що розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №026576 від 20.03.2001 року. На випадок своєї смерті батько склав заповіт, згідно із яким все належне йому майно заповів їй та відповідачу, який у встановлений строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто вважається таким, що спадщину не прийняв, а також відмовився від належної йому частки у спадковому майні. Відтак, вона як єдиний спадкоємець за заповітом, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6, проте, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Бертишів по вул. Дворчина, 3 Жидачівського району Львівської області. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спірне майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги с. Бертишів Жидачівського району Львівської області №1322 від 03 вересня 2018 р., що станом на 30 червня 1990 року по с. Бертишів вул. Дворчина,4 Жидачівського району Львівської області рахувався житловий будинок за колгоспним двором, членами якого були: ОСОБА_6- голова двору, ОСОБА_5 (дружина) (арк. справи 11).

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в с. Бертишів по вул. Дворчина, 3 Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: ОСОБА_6-голова двору, ОСОБА_5 (дружина). Частка кожного члена двору становила 1/2.

Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 24 серпня 2001 року, в с. Бертишів Жидачівського району Львівської області, померла ОСОБА_5- член двору, про що 25 серпня 2001 року зроблено відповідний запис №13 та Кніселівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 25 серпня 2001 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №223201 (арк. справи 21).

Заповіту спадкодавець ОСОБА_5 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, яка видана Новострілищанською селищною радою Жидачівського району Львівської області від 27 лютого 2019 року за вих. №254. Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що до дня смерті та на день його смерті у спірному житловому будинку по вулиці Дворчина, 3 (колишня Київська, 8) в с. Бертишів Жидачівського району Львівської області був постійно зареєстрований та проживав з померлою її чоловік ОСОБА_6 (арк. справи 69).

При вищевказаних обставинах, встановлено, що відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) ОСОБА_6 спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняв, оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступив в управління та володінням спадковою частиною будинку, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформив.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 23 листопада 2006 року, у віці 85 років, помер ОСОБА_6, про що 23 листопада 2006 року зроблено відповідний актовий запис №15 та Кніселівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 23 листопада 2006 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №076946 (арк. справи 23).

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлого складається з цілого житлового будинку з надвірними спорудами, що в с. Бертишів по вул. Дворчина, 3 Жидачівського району Львівської області (1/2 як член колишнього колгоспного двору та 1/2 успадкована після смерті дружини), земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9252 га, що розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала його дружині ОСОБА_5, котра померла 24 серпня 2001 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №026577 від 20.03.2001 року, яку він успадкував після її смерті та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7173 га, що розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №026576 від 20.03.2001 року (арк. справи 11,13,17).

З долученої до матеріалів справи копії заповіту від 06.02.2002 року, який посвідчений секретарем виконкому Кнісельської сільськоїх ради Жидачівського району Львівської області ОСОБА_8, вбачається ОСОБА_6 на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого все належне майно заповів синові ОСОБА_3 та дочці ОСОБА_1 в рівних долях кожному відповідно ( відповідачу та позивачу у справі) (арк. справи 22).

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно із ст. ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину він у встановлений законом строк подав до нотарпіуса заяву про прийняття спадщини та, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так, з долученої до матеріалів справи копії спадкової справи, яка заведена Жидачівською державною нотаріальною конторою Львівської області після смерті спадкодавця ОСОБА_6 вбачається, що позивач ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом у встановлений строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняла ( арк. справи 48-64).

Разом із тим відповідач ОСОБА_3, який постійно не проживав із спадкодавцем ОСОБА_6 на момент його смерті, у встановлений строк із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звернувся, а тому суд дійшов висновку, що він спадщину не прийняв. Окрім того відповідач ОСОБА_3 своєю нотаріально засвідченою заявою підтвердив факт пропуску ним, як спадкоємцем за заповітом, строку подання заяви про прийняття спадщини, неприйняття ним спадщини, а також, що не буде звертатись до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини та не заперечив проти прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 (арк. справи 29). Відповідач ОСОБА_2, як спадкоємець за законом, якій належить обовязкова частка у спадковому майні після смерті ОСОБА_6 відповідно до своєї нотаріально засвідченої заяви засвідчила аналогічний факт (арк. справи 25)

За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті своєї бабусі, як така, що виявила бажання прийняти спадщину та фактично її прийняв оскільки на момент її відкриття проживала із спадкодавцем, та в законодавчо визначений строк не відмовилась від неї та звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу № 444/02-31 від 08 серпня 2018 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька на частину спадкового майна, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться с. Бертишів по вул. Дворчина, 3 Жидачівського району Львівської області, який є спадковим майном (арк. справи. 5).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у звязку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний звязок у сукупності, суд вважає дійшов висновку, що є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька-Стащука ОСОБА_4, котрий помер 23 листопада 2006 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Бертишів по вул. Дворчина, 3 Жидачівського району Львівської області, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9252 га, що розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала його дружині ОСОБА_5, котра померла 24 серпня 2001 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №026577 від 20.03.2001 року, яку він успадкував після її смерті та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7173 га, що розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №026576 від 20.03.2001 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1, 06 08.1954 року народження, місце реєстрації: 81750, м. Ходорів, вул. Шептицького, 1/ 25 Жидачівського району Львівської області, паспорт серія КВ №572946, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1. Відповідач: ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія КВ № 966577, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2. Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серія СТ №192230, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3. Повний текст рішення складено 20 березня 2019 року. Суддя З.М. Коліщук