Справа № 188/290/19
Провадження № 2/188/250/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Хандрига Л.І.

за участю сторін:

від позивача: Літвінов Є.В.

від відповідача: ОСОБА_2

представник відповідача: Руденко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності договору про фінансовий лізинг № 00002996, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (м. Київ) звернулось до суду з позовом, відповідно до якого просить застосувати наслідки недійсності Договору про фінансовий лізинг № 00002996 та стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» кошти у розмірі 363 631, 63 грн. за користування об`єктом лізингу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.05.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 укладено Договір про фінансовий лізинг № 00002996 від 06.05.2011р. (далі - «Договір лізингу»), разом з додатками до нього, серед яких Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі - «Загальні умови») та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) (далі - «Графік платежів»), які є невід`ємними частинами Договору лізингу.

На підставі та на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного Договору лізингу, Позивач передав Відповідачу у користування транспортний засіб - автомобіль типу Volkswagen Passat 1.8 I TFSI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 (далі - «Об`єкт лізингу»), при цьому сторони дійшли згоди щодо:

1) Встановлення грошового еквіваленту зобов`язання в іноземній валюті - долари США.

2) Визначили вартість Об`єкту лізингу у розмірі 37 540, 00 (тридцять сім тисяч п`ятсот сорок) доларів США 00 центів.

3) Визначили розмір постійних лізингових платежів, а саме 702, 10 (сімсот два) долара США 10 центів.

Об`єкт лізингу передано у користування Відповідачу 19.05.2011, що підтверджується відповідним Актом прийому-передачі від 19.05.2011р. до Договору лізингу № 00002996.

Згідно з пунктом 6.5. Загальних умов термін сплати платежів встановлено не пізніше дати вказаної у Графіку платежів.

Починаючи з 16.08.2013р. Відповідачем лізингові платежі не сплачувались.

Відповідно до підпункту 8.3.2. пункту 8.3. та підпункту 12.6.1. пункту 12.6 Загальних умов Сторони дійшли згоди, що у випадку, якщо Відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) Лізингового платежу, при цьому якщо прострочення Лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, Позивач має право розірвати Контракт/відмовитися від Контракту і витребувати Об`єкт лізингу від Відповідача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса. Таке право Лізингодавця передбачено частиною 2 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг».

05.11.2013р. у зв`язку із неодноразовими простроченням оплати Лізингових платежів з боку Відповідача та у зв`язку з тим, що такі прострочення тривали більше 30 днів, Позивачем направлено на адресу Відповідача вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення Об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від Договору в порядку частини 2 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Вищезазначена Вимога Відповідачем була повністю проігнорована, жодного реагування з боку Відповідача не відбулось, Об`єкт лізингу Відповідач не повернув.

Згідно з пунктом 13.1. Загальних умов Сторони погодили, що якщо Відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення Об`єкта лізингу, Позивач має право вилучити (повернути) Об`єкт лізингу без попередньої згоди Відповідача у визначеному законодавством України порядку, у тому числі в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса (пункт 13.7. Загальних умов).

04.12.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1757, стосовно повернення Відповідачем на користь Позивача Об`єкта фінансового лізингу.

На підставі зазначеного Виконавчого напису 10.12.2013р. державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 41137720 з повернення Об`єкту лізингу.

Станом на дату подання позовної заяви Об`єкту лізингу Позивачу не повернуто.

У зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором лізингу та з причини вимушених витрат, які поніс Позивач задля відновлення своїх порушених прав, відповідно до умов Договору лізингу та положень чинного законодавства у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість, у зв`язку з чим Позивач звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області за захистом своїх порушених прав із позовом до Відповідача.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2014р. відкрито провадження у справі №188/1788/14 за вищевказаним позовом.

Відповідач у межах справи №188/1788/14 звернувся із зустрічним позовом до Позивача про визнання Договору лізингу недійсним.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.01.2015р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2016р. у справі №188/1788/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій та збитків в примусовому порядку відповідно до договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011р. та зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про захист прав споживачів та визнання договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011р. недійсним. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задоволено в повному обсязі, в задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

В подальшому рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2017р. у справі 188/1788/14 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області скасовано, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, договір про фінансовий лізинг № 00002996 від 06.05.2011р. визнано недійсним.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2018 у справі №188/1788/14 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2017р. у справі №188/1788/14 залишено без змін.

З таких підстав, укладений між Позивачем та Відповідачем Договір лізингу, ціна якого складає еквівалент 37 540, 00 доларів США 00 центів, судом визнано недійсним.

В свою чергу, Відповідач здійснює фактичне користування Об`єктом лізингу впродовж 92 місяців, починаючи з 19.05.2011р. (момент передачі Об`єкта лізингу за Актом прийому-передачі від 19.05.2011р. до Договору лізингу №00002996 до 13.02.2019р. (дата підготовки даної Позовної заяви).

Сплата лізингових платежів Відповідачем припинилась з 16.08.2013р., у зв`язку з чим Позивачем на адресу Відповідача неодноразово направлялись платіжні вимоги та Вимога про оплату заборгованості за договором, повернення Об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від Договору.

Відповідач у період з 16.08.2013р. по 13.02.2019р., тобто впродовж 65 місяців користується Об`єктом лізингу безоплатно, що і зумовило позивача звернутися до суду.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення позовних вимог, пославшись на ті обставини, що відповідач не підписував з позивачем жодних договорів, не отримував у користування автомобіля, отже, на думку відповідача, нічого нікому не повинен сплачувати.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні сторони, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.05.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 укладено Договір про фінансовий лізинг № 00002996 від 06.05.2011р. (далі - «Договір лізингу»), разом з додатками до нього, серед яких Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі - «Загальні умови») та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) (далі - «Графік платежів»), які є невід`ємними частинами Договору лізингу (а.с. 13-27).

На підставі та на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного Договору лізингу, Позивач передав Відповідачу у користування транспортний засіб - автомобіль типу Volkswagen Passat 1.8 I TFSI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , що підтверджується актом прийому-передачі від 19.05.2011р. (а.с. 28).

Лізінгоодержувачем сплачений авансовий платіж 15 016 доларів США (план відшкодування).

В результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором лізингу 04.12.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1757, стосовно повернення Відповідачем на користь Позивача Об`єкта фінансового лізингу (а.с. 31).

На підставі зазначеного Виконавчого напису 10.12.2013р. державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 41137720 з повернення Об`єкту лізингу.

Станом на дату подання позовної заяви Об`єкту лізингу Позивачу не повернуто.

Як зазначалось вище, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2017р. у справі 188/1788/14 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області скасовано, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, договір про фінансовий лізинг № 00002996 від 06.05.2011р. визнано недійсним.

На підставі викладеного позивач просить застосувати наслідки недійсності договору про фінансовий лізинг, з зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до частин 1, 2 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю- продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, при визначенні обсягу зобов`язань, що виникли у сторін у зв`язку із недійсністю Договору лізингу необхідно враховувати особливості недійсності як договору займу так і договору купівлі продажу.

Так, за умовами Договору лізингу ОСОБА_2 після належного виконання умов фінансового лізингу набував права власності на Об`єкт лізингу.

В розрізі положень частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України зобов`язанням відповідача створеним недійсністю Договору лізингу - є повернення Об`єкту лізингу позивачу в натурі.

Станом на дату звернення до суду повернення Об`єкту лізингу не відбулось.

За умовами Договору лізингу Відповідач отримав у користування Об`єкт лізингу.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується відповідачем, за користування Об`єктом лізингу Відповідач до 16.08.2013р. сплачував лізингові платежі.

Відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Правовідносини за недійсним Договором лізингу, на підставі якого відбулось фактичне користування Відповідачем транспортним засобом, що належить Позивачу (Об`єктом лізингу) за своїм змістом є кондикційними.

Відповідно до частини 2 статті 1 закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

З аналізу вищевикладеного випливає, що лізингові платежі є платою за користування Об`єктом лізингу.

Згідно із положеннями частини 2 статті 16 закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до пункту 6.1. Договору лізингу кожний лізинговий платіж за Договором лізингу включає в себе:

- відсотки (проценти) за користування Обсягом фінансування;

- частину від Обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості

Об`єкту лізингу);

- комісії;

- інші витрати, передбачені або прямо пов`язані з Контрактом.

У другому абзаці пункту 6.17. Договору лізингу сторони погодили, що у випадку розірвання Контракту, відмови від Контракту за ініціативою Порше Лізинг Україна відповідно до пункту 12 Контракту, Лізинговий платіж буде вважатись платою за користування Об`єктом лізингу.

З аналізу вищевикладеного слідує, що лізинговий платіж є платою за користування як відповідно до положень законодавства, так і відповідно до погоджених сторонами умов Договору лізингу.

Так як Відповідач у період з 16.08.2013р. по 13.02.2019р., тобто впродовж 65 ( шістдесяти п`яти) місяців, користувався Об`єктом лізингу без сплати лізингових платежів, які в свою чергу є коштами, які Відповідач мав заплатити за весь час користування Об`єктом лізингу (платою за користування Об`єктом лізингу), такі кошти підлягають поверненню Позивачу на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

У Договорі лізингу сторони визначили розмір постійних лізингових платежів, а саме: еквівалент 702,10 (сімсот два) долара США 10 центів.

Відповідно до пункту 6.3. Загальних умов сторонами погоджено, що Лізингові платежі, інші Платежі, а також будь-які інші платіжні зобов`язання, передбачені цим Контрактом, розраховуються в Євро/доларах США (як обумовлено Сторонами в Контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом, чинним на виставлення рахунку.

Згідно із статтею 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, відповідачем заперечуються обставини наявності у нього будь-якого обов`язку сплатити позивачу грошові кошти за договором лізингу, зокрема з тих обставин, що він не підписував спірний договір, об`єктом лізингу не користувався. Крім того відповідач зазначає, що спірний договір визнаний недійсним, отже він нікому нічого не повинен сплачувати. Також відповідач зазначає, що деякий період він дійсно сплачував грошові кошти кожен місяць на користь позивача, але за що, йому не було відомо.

Отже, заперечення відповідача щодо заявлених позовних вимог ґрунтуються лише на його особистому неприйнятті ситуації в цілому, і на тому, що договір визнаний недійсним, отже не створює, на його думку, особисто для нього ніяких правових наслідків.

Між тим, суд не погоджується з позицією відповідача, оскільки обставини, на які посилається відповідач, вже були досліджені апеляційним судом Дніпропетровської області, за результатами чого 14.02.2017 року винесено рішення, яке набрало законної сили.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» судові витрати в розмірі 20 454, 48 грн., що становить розмір сплаченого судового збору, та витрат на правову допомогу в сумі 15 000, 00 грн.

Оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження поштових витрат на суму 500, 00 грн., суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаних витрат.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності договору про фінансовий лізинг № 00002996, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_3 ) на користь Товариста з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (, адреса: 02152, м. Київ, пр.. Павла Тичини, 1В, рахунок № НОМЕР_4 в філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк» МФО 300379) кошти у розмірі 363 631 ,63 грн. (триста шістдесят три тисячі шістсот тридцять одну грн. 63 коп.) за користування об`єктом лізингу.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_3 ) на користь Товариста з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (, адреса: 02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, 1В, рахунок № НОМЕР_4 в філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк» МФО 300379) судові витрати в розмірі 20 454,48 грн. (двадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири грн. 48 коп.) з них: 5 454,48 судовий збір; 15 000 грн. за надання юридичної допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра