Справа № 466/9446/18 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/1785/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2019 року в складі судді Баєвої О.І. в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», з участю третьої особи ТзОВ «Львівгаззбут», про зобов`язання вчинити дії по перерахунку фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання,-

встановила:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», з участю третьої особи ТзОВ «Львівгаззбут», про зобов`язання вчинити дії по перерахунку фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання.

Вимоги обґрунтовував тим, що є побутовим споживачем природного газу, використовує газ лише для приготування їжі на газовій плиті, його квартира не обладнана індивідуальним приладом обліку.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», він повинен сплачувати за послуги з газопостачання за календарний місяць у розрахунку із 4,4 кубічних метрів за людину, у його випадку із розрахунку на чотирьох людей -17,6 куб.м. Однак, за спірний період він отримує розрахунки за газ із розрахунку спожитого газу 39,20 кубічних метрів, тобто із розрахунку на одну особу - 9,80 кубічних метрів за людину на місяць.

Починаючи із 1 травня 2017 року по 26 липня 2018 року отримує розрахунки за газ та послуги з газопостачання, що ґрунтуються на показниках загальнобудинкового лічильника газу, а саме - за червень 2018 року - 97,23 кубічних метрів. Позивач неодноразово звертався до ПАТ «Львівгаз» з проханням здійснити перерахунок обсягу спожитого газу за плановими величинами середньомісячного споживання газу, компенсації за установку індивідуального лічильника газу, на що отримував відповідь про те, що питання перерахунку нарахування по ос. рах. № НОМЕР_1 не розглядалося. Позивач вважає рішення ПАТ «Львівгаз» незаконним.

Просив визнати протиправними дії ПАТ «Львівгаз» щодо відмови йому в перерахунку фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ПАТ «Львівгаз» здійснити перерахунок за адресою: АДРЕСА_1 фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання згідно з нормами споживання природного газу з 01 травня 2017 року по 26 липня 2018 року з розрахунку із 4,4 куб. метрів на одну людину за календарний місяць.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано публічне акціонерне товариство «Львівгаз» здійснити перерахунок за адресою: АДРЕСА_1 фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання згідно з нормами споживання природного газу з 01 травня 2017 року по 26 липня 2018 року з розрахунку із 4,4 куб. метрів на одну людину за календарний місяць.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Львівгаз» судовий збір в доход держави в розмірі 768,40 грн.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення оскаржив відповідач Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі покликається на те, що Договір розподілу природного газу є договором приєднання, а фактом приєднання споживача до умов такого договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір.

З довідки про фінансовий стан абонента ОСОБА_1 встановлено, що у жовтні 2015 року позивач спожив 3 куб.м. газу за які йому нарахована плата, відтак ОСОБА_1 приєднався до умов договору розподілу природного газу.

Покликається на те, що чинна редакція ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не містила вимог для суб`єктів, що здійснюють розподіл природного газу оснащувати споживачів природного газу - фізичних осіб саме індивідуальними лічильниками газу.

Вважає, що суд першої інстанції застосував норму матеріального права, а саме Порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕ КП від 30.09.2015 року, яка не підлягала застосуванню.

Стверджує, що ПАТ «Львівгаз» правомірно встановив і ввів в експлуатацію загально будинковий ВОГ, оскільки дії товариства спрямовані виключно на забезпечення обліку природного газу за об`єктами споживання природного газу побутових споживачів, з метою недопущення припинення розподілу природного газу останніми, тому нарахування плати за використаний природний газ проведені за показаннями загальнобудинкового ВОГ по квартирі ОСОБА_1 є правомірними.

Покликається на постанову Верховного Суду від 08.08.2018 року, справа № 296/6538/17.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Здійснити розподіл судових витрат.

Учасники справи позивач позивач ОСОБА_1 , представник відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», представник третьої особи ТзОВ «Львівгаззбут», будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 139-141), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Зважаючи на те, що відповідач ПАТ «Львівгаз» оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів за правилами ст. 367 ЦПК України, законність оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що встановлення загальнобудинкового приладу обліку без погодження із мешканцями конкретних квартир ставить останніх у гірші умови для споживачів порівняно із споживачами з індивідуальними лічильниками газу.

При цьому, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. У випадку, якщо побутовий споживач, а це споживач, який споживає газ у своєму помешканні, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, фактичний об`єм спожитого природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_6 (а.с. 5-8). У квартирі власник проживає без реєстрації.

Згідно копії паспорта ОСОБА_1 з 01.10.1997 року зареєстрований у АДРЕСА_7 .

Позивач не заперечує факт отримання послуг з постачання природного газу за адресою квартира АДРЕСА_6 , відтак шляхом здійснення оплати за спожитий природний газ на підставі наданих йому зі сторони постачальника - ПАТ «Львівгаз» відповідних рахунків за послуги з газопостачання, приєднався до умов договору розподілу природного газу, що спростовує відповідні доводи позивача та висновки суду.

Будинок № АДРЕСА_1 є багатоквартирним, з централізованим гарячим водопостачанням.

Квартира № 20 обладнана одним єдиним газовим приладом - газовою плитою, яка використовується для приготування їжі. Оплата за спожитий газ у таких будинках здійснюється відповідно до норм споживання, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, в розмірі 4,4 кубометрів газу на одну зареєстровану особу.

За адресою проживання позивача було встановлено загальнобудинковий лічильник газу.

Згідно листа ПАТ «Львівгаз» від 03.08.2018 року нарахування за газ по ос.рах. № НОМЕР_2 у червні 2018 року нарахування в розрахунку на 1 особу проведено на суму 676,54 грн. (97,23 куб.м.) (а.с. 16).

В подальшому, листом від 02.10.2018 року ПАТ «Львівгаз» повідомило, що нарахування за спожитий природний газ за адресою проживання позивача з 01.05.2017 року по 26.07.2018 року (дата встановлення індивідуального лічильника газу) проводилося згідно показів будинкового газового лічильника на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620, тому питання перерахунку нарахування по ос. рах. № НОМЕР_1 за період з 01.05.2017 року по 26.07.2018 року не розглядалося (а.с. 17).

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_1 свої вимоги зводив до того, що починаючи із 01 травня 2017 року по 26 липня 2018 року він отримує розрахунки за газ та послуги з газопостачання, що ґрунтуються на показниках загальнобудинкового лічильника газу, а саме - за червень 2018 року - 97,23 кубічних метрів, неодноразово звертався до ПАТ «Львівгаз» з проханням здійснити перерахунок обсягу спожитого газу за плановими величинами середньомісячного споживання газу, компенсації за установку індивідуального лічильника газу, на що отримував відповідь про те, що питання перерахунку нарахування по ос. рах. № НОМЕР_1 не розглядалося.

Функціонування ринку природного газу в Україні урегульовано положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, Постановами Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, від 16 травня 2002 року № 620, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» по відношенню до побутового споживача ТОВ «Львівгаз Збут» є постачальником, а публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - розподільником, оператором газорозподільної мережі.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

За змістом пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Частиною першою статті 5 цього Закону передбачено, що у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території лічильників газу, розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.

Згідно із пунктом 10 глави 2 Розділу Х Кодексу газорозподільних систем установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території.

При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загально будинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов`язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника (ків) газу у багатоквартирному будинку, де розташована його квартира, або ж у його квартирі.

Пунктом 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, що підтверджується актом про порушення, фактичний об`єм спожитого природного газу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу. Додаток 15 до Кодексу газорозподільних систем встановлює граничні норми споживання природного газу населенням: плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання 9,8 куб. м., на людино-місяць.

Таким чином, для застосування такої санкції як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, тобто у разі доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача.

Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу.

При цьому, представник Оператора ГРМ в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об`ємами споживання природного газу населенням не застосовується.

Колегія суддів виходить з того, що в матеріалах справи відсутній Акт про відмову ОСОБА_1 , як споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, тобто доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача.

Крім цього, в матеріалах справи відсутнє попередження щодо здійснення оператором розрахунків за спожитий газ за граничними об`ємами споживання, при цьому визначення фактичного споживання природного газу за встановленим у додатку 15 до Кодексу граничного об`єму споживання, є відповідальністю, яка застосовується до конкретного побутового споживача за відмову від встановлення індивідуального чи загальнобудинкового лічильника газу за рахунок Оператора ГРМ.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 самостійно, за власний кошт встановив у квартирі індивідуальний лічильник газу, що жодним чином не може свідчити про відмову споживача від встановлення лічильника природного газу.

Більше того, з матеріалів справи слідує те, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача ПАТ «Львівгаз» з приводу відповідних нарахувань та здійснення перерахунку і встановлення в квартиру лічильника газу (а.с. 12.-15).

Разом з цим, із поданої позивачем інформації із особистого кабінету по особовому рахунку № НОМЕР_1 слідує, що тільки до 30.04.2017 року за позивачем встановлювалось споживання газу на рівні 4,4 куб.м., в подальшому таке споживання значаться значно більшими (жовтень 2017 року 23,59 куб.м., березень 2018 року 47 куб.м.) (а.с. 11).

Таким чином, колегія суддів приходить висновку про те, що нарахування починаючи з травня 2017 року за показниками загальнобудинкового лічильника газу в обсязі більшому ніж із розрахунку 4,4 куб.м. на людину за календарний місяць для позивча є необгрунтованим.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідні правовідносини були предметом розгляду Великої Палати верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року (справа №214/2435/17, провадження № 14-347цс18).

Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові дійшла висновку, що відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону № 1023- ХII, статті 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним. Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку не споживачів є неправомірним.

Не може залишитися поза увагою і те, що позивач виконував обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню.

Таким чином, колегія приходить висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, на підтвердження того, що ОСОБА_1 , як побутовим споживачем природного газу, здійснено правопорушення у виді відмови від встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильника природного газу, натомість, матеріали справи свідчать про те, що позивач, висловив своє бажання на встановлення в квартирі індивідуального лічильника, подавши особисті заяви в ПАТ «Львівгаз», за таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок об`ємів природного газу.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France"), заява N 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява " N 20372/11).

Європейський суд з прав людини також наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Таким чином, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог є безпідставними, оскільки районним судом встановлено достатньо доказів на підтвердження вимог позивача та враховано, що захист порушеного права позивача має бути ефективним, що свідчить про законність оскаржуваного рішення та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк