Справа № 463/960/19
Провадження № 2/461/667/19
У Х В А Л А

29.03.2019 року суддя Галицького районного суду м. Львова Фролова Л.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що з 1995 року по 26 вересня 2018 року дня смерті ОСОБА_6 вона проживала однією сімєю з останнім без реєстрації шлюбу. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається у тому числі з квартири АДРЕСА_1. Зазначає, що відповідачі не визнають її право на спадщину. Просить суд встановити факт її спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, а також визнати право на спадкування.

Разом з позовом до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує тим, що померлому на праві приватної власності належала зазначена квартира. Вважає, що існує загроза отримання свідоцтва про право на спадщину іншими спадкоємцями та відчуження квартири. Вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, існує загроза утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечено, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Проаналізувавши документи, додані до позову, суд вважає, що клопотання про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Судом встановлено, що згідно із заяви про забезпечення позову майно, на яке просить накласти арешт ОСОБА_1, не належить відповідачам по справі.

Крім того, квартира АДРЕСА_2 не є предметом позову у даній справі, оскільки таким є встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування.

Позивач ні у позовній заяві, ні у заяві про забезпечення позову не зазначає про звернення інших спадкоємців до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини або обґрунтоване припущення, що квартира фактично перебуває у володінні інших осіб. Отже, загроза переходу права власності на квартиру не ґрунтується на жодних відомих суду обставинах.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про забезпечення позову не обґрунтовані, не свідчать про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду про встановлення факту проживання та визнання права на спадкування.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права на спадщину відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано протягом пятнадцяти днів з дня оголошення ухвали до Львівського апеляційного суду. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Д. Фролова