КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-3055/11 Головуючий у І інстанції Підпалий В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О., Голуб С.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Сузір`я» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_3 про примусове проникнення до володіння боржникаОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

у травні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним поданням, обґрунтовуючи його тим, що на виконанні у нього знаходиться виконавче провадження №55948063 від 06 березня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа №2-3055/11 від 04 лютого 2016 року, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Сузір`я» суми боргу з урахуванням штрафних санкцій в розмірі 1 612 500 грн.

Оскільки боржник на виклики приватного виконавця не з`являється, що унеможливлює приватному виконавцю здійснити виконавчі дії у виконавчому провадженні, заявник просив суд постановити ухвалу про надання дозволу останньомуна примусове проникнення до житла боржника, а саме до квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 рокуу задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, стягувачем ПАТ «СК «Сузір`я» подано апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що у зв`язку з ухиленням боржником ОСОБА_1 від виконання судового рішення, яке набрало законної сили, вже більше восьми років остаточне судове рішення не може бути виконано попри наявність майна у боржника та коштів на оплату послуг представників, які представляють його інтереси як у даній справі, так і перед іншими кредиторами. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про надання дозволу приватному виконавцю виконавчого округу Київської області ОСОБА_3 на примусове проникнення до квартири боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій - перевірки наявності майна, що належить боржнику.

27 серпня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Зокрема у відзиві зазначено, що приватним виконавцем ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження того, що боржнику вручено постанову про відкриття виконавчого провадження та інших документів, що підтверджувало б той факт, що боржник ухиляється від самостійного виконання рішення суду.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги учасники справи підтримали свої позиції, приватний підприємець ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб - учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання, районний суд мотивував свій висновок тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджав вільному доступу державного виконавця до свого житла, відсутні відомості про отримання боржником повідомлення про дату проведення виконавчих дій в квартирі АДРЕСА_1 , та його обов`язок допустити приватного виконавця для проведення виконавчих дій. Акти приватного виконавця при виході останнього за адресою знаходження майна складені в порушення ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» без участі понятих, залучення яких в даному конкретному випадку є обов`язковим.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що до вказаного подання приватний виконавець не додав жодних документів на підтвердження факту проживання боржника за вказаною в поданні адресою.

Проте погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 вказаного закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У відповідності до вимог частини 1 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом - стаття 10 Закону.

Згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України«Про виконавче провадження»та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

З матеріалів справи вбачається, щона виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_3 перебуває виконавче провадження № 55948063 від 06 березня 2018 року щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3055/11 виданого Печерським районним судом міста Києва 04 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "СК "Сузір`я" суми боргу з урахуванням штрафу у розмірі 1 612 500 гривень.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження № 55948063 була надіслана рекомендованою кореспонденцією із зворотнім повідомленням за адресою боржника, зазначеною у виконавчому документі, що підтверджується поштовим відправленням № 167 (а.с.9-11).

06 березня 2018 року накладено арешт на майно та на грошові кошти боржника, що підтверджується постановами про накладення арешту (а.с.20, 22, 24,26, 28).

06 березня 2018 року було направлено запит в Регіональний сервісний центр МВС у Київськійобласті щодо наявності транспортних засобів, зареєстрованих за боржником (а.с.30).

06 березня 2018 року направлено запити до Управління державної міграційної служби України в Київській області та Головне управління державної міграційної служби у місті Києві щодо видачі документа, що дає право на виїзд з України і виїзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тощо) на ім`я боржника (а.с.31).

06 березня 2018 року, 21 березня 2018 року, 06 червня 2018 року, 02 серпня 2018 року, 07 грудня 2018 року на адресу боржника ( АДРЕСА_1 ) направлено виклики до приватного виконавця із зобов`язанням надати достовірні відомості, зокрема, про: доходи, місце роботи, кошти у гривнях та іноземній валюті на рахунках у банківських установах, відомості про майно, що перебуває у власності боржника, довідку про склад сім`ї та інше (а.с.29, 36, 42, 45, 69).

17 квітня 2018 року, 19 квітня 2018 року, 17 серпня 2018 року, 07 грудня 2018 року здійснено виходи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання боржника та знаходженням його майна за адресою: АДРЕСА_1 . Провести опис майна боржника не вдалося, оскільки вхідні двері виконавцю ніхто не відчинив, про що складено відповідні акти (а.с.39,40,53).

В серпні 2018 року направлено на адресу боржника вимоги про надання доступу для опису майна, яке знаходиться у належній боржнику на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 у запропонований час (а.с.47-50).

Вказані вимоги боржником проігноровано.

10 серпня 2018 року направлено запит на ім`я дружини боржника - ОСОБА_2 , яка є директором ТОВ «АТЛАС ФЕЗЕР», щодо надання інформації про майновий стан та доходи її чоловіка - ОСОБА_1 (а.с.51).

04 вересня 2018 року направлено запит до Регіонального сервісного центру МВС м. Києва щодо наявності транспортних засобів, зареєстрованих за боржником (а.с.56).

16 жовтня 2018 року оголошено в розшук транспортний засіб, що зареєстрований заборжником на праві власності (а.с.61).

12 листопада 2018 року винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника (а.с.65).

16 листопада 2018 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника (а.с.67).

Внаслідок здійснення вищевказаних виконавчих дій було встановлено, що нерухоме майно боржника (квартира АДРЕСА_1 ) знаходиться в іпотеці в AT «УКРСОЦБАНК», розмір основного боргу складає: 280 000 тис. доларів США.

Згідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що приватний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення судубез примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду не виконується з 2011 року всупереч нормам статті 129-1 Конституції України, якою визначено, що рішення суду є обов`язковим до виконання, з урахуванням того, що боржнику відомо про наявність виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості, про що, зокрема, свідчить повідомлення про вручення судової кореспонденції та подання самим боржником відзиву на апеляційну скаргу.

Крім того, факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна є підтвердженням ухилення боржника від свого зобов`язання за рішенням суду про стягнення коштів з останнього.

Отже, судова колегія приходить до висновку про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, та вважає, що надання приватному виконавцю дозволу на примусове проникнення до житла боржника є адекватним ступенем втручання до його права, права інших осіб та узгоджується з положеннями національного законодавства і практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення принципу верховенства права та обов`язковості виконання судового рішення.

З врахуванням викладених обставин колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог приватного виконавця.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 439 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Сузір`я» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року скасувати.

Подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_3 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Київської області ОСОБА_3 на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме до квартири АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Журба С.О.