ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/506/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304020000 Мазуренко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 серпня 2019 року ухваленого у складі судді Мазуренка Ю.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання оформлення додаткової і окремої угод, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд зобов`язати ОСОБА_4 як правонаступника оформити додаткову угоду до Договору від 27.05.1994 року щодо спільних правовідносин квартирної частки її пропорційної частини; зобов`язати ОСОБА_4 як співвласника будинку оформити додаткову угоду (окрему) в межах загально будинкового правового поля колективної власності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що згідно договору дарування від 27.05.1994 року частина будинку по АДРЕСА_1 , на правах спільного користування неподільним майном належить ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Проте, 29.08.2017 року ОСОБА_5 не повідомивши позивача без відповідних повноважень незаконно передала права на 150 кв.м. земельної ділянки ОСОБА_6 , як на свою власність, що немає обтяжень і обмежень, хоча вона є предметом судового спору. Такі дії створили нового землевласника з самостійними правами, що суперечить Договору від 1994 року, який не втратив юридичну силу і після переходу права власності, а ОСОБА_5 не звільняє від відповідальності за невиконані зобов`язання і попередні порушення. Позивач зазначає, що вказані дії змінили умови спільного користування земельною ділянкою, її цільового призначення, розміщення нових тимчасових споруд тощо, що потребує укладення додаткової угоди до Договору 1994 року.

ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_7 порушує загальнобудинкові інтереси всіх співвласників спільне управління садибою, прибудинковою територією, місця для паркування тощо і призводить до зміни земельних часток мешканців, що потребує укладення додаткової угоди.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду від 21.08.2019 року та ухвалити нове і визнати ОСОБА_4 правонаступником з обов`язками по Договору дарування від 27.05.1994 року щодо частини будинку та в цілому, що належить іншим мешканцям; стягнути з відповідача судовий збір, незалежно від висновків суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального права, оскільки справу розглянуто у спрощеному позовному провадженні без клопотання позивача, що призвело до неповного з`ясування обставин і невідповідності висновків обставинам, а сумніви суду щодо права позивача на подання даного позову позбавило його частково майнових прав і захисту його власності.

Також зазначає, що згідно договору дарування від 27.05.1994 року йому і ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_2 , тому земельна ділянка з розташованим на ній домогосподарством обтяжена взаємними правами, а перехід права власності до іншої особи не припиняє їх дію.

Оскільки ОСОБА_5 частину своєї земельної ділянки в межах договору від 1994 року за договором дарування від 29.08.2017 року передала ОСОБА_6 , який не визнає діючі обтяження і обмеження, ОСОБА_1 вважає, що він має право звернутись до суду із вимогою про укладання додаткової і окремої угоди відповідно до ст. 652 ЦК України, а також про визначення правового статусу ОСОБА_4 відповідно до ст. 148-1 ЗК України.

Своїм право подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористався.

Вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування, укладеного 27 травня 1994 року та посвідченого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , прийняли в дар кожен в рівних долях належну ОСОБА_8 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 розташований на присадибній ділянці розміром 2035 кв.м.

Згідно статті 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про не надання позивачем належних та допустимих доказів обставин справи, про які вказує ОСОБА_1 .

Так, матеріали справи містять лише копію вказаного вище договору дарування від 27.05.1994 року. Жодних доказів набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на належну ОСОБА_5 земельну ділянку по АДРЕСА_2 , сторонами не надано. Позивач, у свою чергу, не заявляв клопотання про витребування будь-яких доказів, а суд відповідно до вимог чинного цивільного процесуального кодексу позбавлений можливості з власної ініціативи витребувати докази.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Щодо твердження апелянта про те, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 276 ЦПК України розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності клопотання позивача про це, колегія суддів вважає, що дана обставина не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення з наступних підстав.

Відповідно до статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до статті 276 ЦПК України клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Таке клопотання має стосуватися розгляду в порядку спрощеного позовного провадження всієї справи і не може стосуватися лише певної частини позовних вимог, інакше суд не приймає його до розгляду, про що зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Статтею 277 ЦПК України визначено, що питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У випадку, передбаченому частиною другою статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Згідно частиною 4 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

1) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який відкрив провадження у справі, номер справи;

2) найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб);

3) предмет та підстави позову;

4) за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа;

5) дата, час і місце підготовчого засідання, якщо справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження;

6) дата, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті, якщо справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін;

7) результат вирішення заяв і клопотань позивача, що надійшли разом із позовною заявою, якщо їх вирішення не потребує виклику сторін;

8) строк для подання відповідачем відзиву на позов;

9) строки для подання відповіді на відзив та заперечень, якщо справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження;

10) строк надання пояснень третіми особами, яких було залучено при відкритті провадження у справі;

11) веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з урахуванням ознак, зазначених у частині 3 статті 274 ЦПК України, визначивши що справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання оформлення додаткової і окремої угод, є малозначною (відповідно до частини 6 статті 19 ЦПК України), призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, що не є порушенням положень чинного цивільного процесуального законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Згідно статті 365 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що заявлені ним позовні вимоги, викладені у апеляційній скарзі, не були предметом розгляду суду першої інстанції та є відмінними від позовних вимог, викладених у позовній заяві. Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_4 правонаступником з обов`язками по Договору дарування від 27.05.1994 року щодо частини будинку та в цілому, що належить іншим мешканцям, викладені у апеляційній скарзі, не розглядаються колегією суддів відповідно до ч. 6 ст. 365 ЦПК України.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення судових витрат у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, та колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні його апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги компенсується за рахунок держави. Докази наявності інших судових витрат, понесених сторонами, у матеріалах справи відсутні, тому відсутні підстави для їх стягнення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання оформлення додаткової і окремої угод - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2019 року.: