Справа № 1519/5804/2012
Провадження № 2/521/18/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Целуха А.П.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за попереднім договором,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , уточнив позовні вимоги, звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за попереднім договором, посилаючись на те, що між ним та батьком відповідача - ОСОБА_3 був укладений попередній договір, за яким ОСОБА_3 зобов`язувався продати позивачу 11/100 часток житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1. На момент підписання договору, ОСОБА_3 отримав від позивача в рахунок майбутніх платежів 92 000 гривень, що на момент укладання договору складало 11 500 доларів США, що підтверджується попереднім договором від 27.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2633.

За вказаним договором, в разі відмови ОСОБА_3 укласти основний договір, він зобов`язувався сплатити позивачу штраф в розмірі авансової суми, а саме 184 000 гривень, що еквівалентно 23 000 доларам США.

17 лютого 2012 року позивач через приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» передав ОСОБА_3 . заяву про виконання умов попереднього договору про продажу 11/100 частин домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1.

Після видачі позивачеві свідоцтва про передачу заяви до нотаріуса надійшло повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 06 березня 2012 року.

До моменту написання цієї заяви, ОСОБА_3 на контакт з позивачем не йшов, добровільно видати передані йому позивачем гроші, вказані в попередньому договорі, та передбачений штраф за невиконання умов попереднього договору видавати не хотів.

Представник позивача у судове засідання з`явився. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання з`явився. З позовними вимогами не згодний, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є його рідним батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.10.2014 року, актовий запис № 10930. Відповідач пояснив суду, що дійсно між позивачем та батьком відповідача - ОСОБА_3 був укладений попередній договір, за яким ОСОБА_3 зобов`язувався продати позивачу 11/100 часток житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1. На момент підписання договору, ОСОБА_3 отримав від позивача в рахунок майбутніх платежів 92 000 гривень, що на момент укладання договору складало 11 500 доларів США, що підтверджується попереднім договором від 27.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2633.

За вказаним договором, в разі відмови ОСОБА_3 укласти основний договір, він зобов`язувався сплатити позивачу штраф в розмірі авансової суми, а саме 184 000 гривень, що еквівалентно 23 000 доларам США.

Але відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, посилаючись на те, що у даному попередньому договорі не вказано коли саме ОСОБА_3 поверне ці кошти, тобто не вказаний строк виконання боргового зобов`язання..

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між позивачем та батьком відповідача - ОСОБА_3 був укладений попередній договір, за яким ОСОБА_3 зобов`язувався продати позивачу 11/100 часток житлового будинку, який розташований в по АДРЕСА_1 . На момент підписання договору, ОСОБА_3 отримав від позивача в рахунок майбутніх платежів 92 000 гривень, що на момент укладання договору складало 11 500 доларів США, що підтверджується попереднім договором від 27.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2633.

За вказаним договором, в разі відмови ОСОБА_3 укласти основний договір, він зобов`язувався сплатити позивачу штраф в розмірі авансової суми, а саме 184 000 гривень, що еквівалентно 23 000 доларам США.

17 лютого 2012 року позивач через приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» передав ОСОБА_3 заяву про виконання умов попереднього договору про продажу 11/100 частин домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 Дністровський Одеської області.

Після видачі позивачеві свідоцтва про передачу заяви до нотаріуса надійшло повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 06 березня 2012 року.

До моменту написання цієї заяви, ОСОБА_3 на контакт з позивачем не йшов, добровільно видати передані йому позивачем гроші, вказані в попередньому договорі, та передбачений штраф за невиконання умов попереднього договору видавати не хотів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.10.2014 року, актовий запис № 10930. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 354/2015, яка заведена Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 19 червня 2015 року на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої ОСОБА_2 .

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Так як ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , фактично прийняв спадщину у вигляді нерухомого майна та у вигляді обов`язків, які не припинилися внаслідок смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України визначено, що дностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_3 від позивача в рахунок майбутніх платежів 92 000 гривень, що на момент укладання договору складало 11 500 доларів США, що підтверджується попереднім договором від 27.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2633, а також той факт, що ОСОБА_3 був визнаний факт того, що він зобов`язується сплатити позивачу штраф в розмірі авансової суми, а саме 184 000 гривень, про що свідчить його підпис у попередньому договорі.

Факт того, що сума в розмірі 184 000 гривень, як штраф в розмірі авансової суми за невиконання умов попереднього договору не сплачений позивачу на момент розгляду справи нею підтверджується саме відзивом на позовну заяву, який надійшов від ОСОБА_2 та який не спростовувався у судовому засіданні.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 180 479 гривень, що на момент розгляду справи еквівалентна 6 720 доларів США (курс НБУ - 26,86 гривень).

Оскільки позивач на день винесення рішення не збільшував позовні вимоги, то суд розглядає справу в межах заявлених вимог.

Крім цього позивач просить суд стягнути із відповідача 310 000 гривень спричиненої йому моральної шкоди. Свої вимоги в даній частині обґрунтовує тим, що в результаті неправомірних дій відповідача, зазнав психологічний стрес, з приводу невиконання Попереднього договору та неповернення сплачених наперед грошових коштів.

Згідно положень статей 16 та 23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За ч.1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п. 3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Проте, у судовому засіданні не встановлено причинного зв`язку між фактом заподіяння шкоди позивачу, не встановлено вини жодної з осіб, та наслідки, що послідували за цим.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які інші клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення боргу за попереднім договором підлягає задоволенню частково.

Судовий збір по справі складає 1858,40 гривень, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 526, 610, 611,625, 623,626 ЦК України, ст. ст.4, 12, 13, 223, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 284, 288, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за попереднім договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 16 лютого 1998 року на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування суму грошових коштів у розмірі 180 479 (сто вісімдесят тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень, що на момент розгляду справи еквівалентна 6 720 (шість тисяч сімсот двадцять) доларів США (курс НБУ - 26,86 гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 16 лютого 1998 року на користь ОСОБА_1 судовій збір в сумі 1858 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Малиновський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складання цього рішення.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення в електронній формі, сторониможуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ