ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 638/19577/17

провадження № 22-ц/818/5087/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі Головне управління Національної поліції в Харківській області, Шевченківське ВП ГУНП в Харківській області, Державна казначейська служба України;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади, третя особа: Міністр внутрішніх справ України ОСОБА_2 , з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2019 року, постановлене суддею Семіряд І.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ГУ НП в Харківській області, Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України «Про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади», в якій просив суд стягнути з відповідача Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України компенсацію моральної та матеріальної шкоди у розмірі 921 600 гривен, спричинену йому співвідповідачами ГУ НП в Харківській області, Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області внаслідок протиправних дій та бездіяльністю посадових осіб, що привело до заподіяння матеріальної та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що в провадженні СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004385 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, відомості про яке були внесені до ЄРДР за ухвалою слідчого судді та по якому він є потерпілим.

Під час проведення досудового розслідування він звернувся до уповноваженого слідчого з заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні. Однак слідчий, в визначені ст. 220 КПК України строки, не прийняв процесуальне рішення щодо його заяви, у зв`язку з чим бездіяльність слідчого, відповідно до приписів ст. 303 КПК України, ним була оскаржена до суду. Ухвалою слідчого судді була визнана незаконною бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП щодо не розгляду заяви про визнання його потерпілим.

Незаконною бездіяльністю посадових осіб Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області та ГУНП в Харківській області, які є органом державної влади, з приводу тривалого та неефективного проведення досудового розслідування, йому завдана моральна та матеріальна шкода, яка полягає в тому, що він на протязі тривалого часу, був вимушений звертатися та відвідувати суди та відділ поліції, з метою захисту та поновлення своїх прав, як потерпілого. В результаті незаконних дій посадових осіб співвідповідачів, його стан здоров`я значно погіршав, у зв`язку з чим, він, як інвалід 3 групи, був вимушений проходити відповідне лікування. Крім того, внаслідок вказаних неправомірних дій відповідача, був порушений його звичайний лад життя, що призвело до погіршання та позбавленню можливості в реалізації своїх звичок та бажань, позбавило можливості працевлаштуватись, принизило його честь, гідність та ділову репутацію, що в свою чергу вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В результаті вказаних дій відповідачів, він, на протязі тривалого часу,фізично та душевно страждає,тому вважає наявність достатніх підстав для встановлення такого факту, просить суд стягнути з відповідача Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної та матеріальної шкоди вищезазначену суму відшкодування.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що факт тривалої та неправомірної бездіяльності відповідача у кримінальному провадженні № 0004385, підтверджений ухвалами судів, які набрали чинності. Також вказує на те, що судом порушено його право та не застосовано ст. 1174 ЦК України.

Представник ГУНП у Харківській області надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що сам факт зобов`язання ухвалою слідчого судді щодо вчинення слідчим відповідної процесуальної дії щодо розгляду клопотання, не свідчить про протиправність дій слідчого та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Вказує, що незгода позивача з прийнятим працівником органу слідства процесуальним рішенням, яке було ним оскаржено в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Також до суду надано відзив на апеляційну скаргу представника третьої особи, в якому зазначає, що позивач повинен довести наявність моральних страждань, які він переживав внаслідок незаконних дій посадових осіб Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, проте позивач не зазначає, яким чином визнання судом бездіяльності слідчого, пов`язаної з розглядом його клопотання підтверджує те, що відповідач постійно на протязі тривалого часу порушував права позивача та принижував його честь та гідність. Зазначає, що позивач обмежився лише загальними посиланнями на бездіяльність органів досудового розслідування та завданням такою бездіяльністю моральної шкоди, не довівши ні факту наявності такої шкоди та чим вона підтверджується, ні в чому вона полягає.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.08.2017 року ОСОБА_1 звертався до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності уповноважених осіб КП « Харківські теплові мережі » та внесення відповідних даних до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, та допит його в якості свідка. ( а.с. 25 ).

04.09.2017 позивач ОСОБА_1 звертався до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області з відповідною заявою про визнання його потерпілим по зазначеному кримінальному провадженні в якості потерпілого. ( а.с. 26 ).

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.10.2017, скарга ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність слідчого Шевченківського ГУ НП в Харківській області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 про визнання потерпілим від 04.09.2017 по кримінальному провадженню за № 0004385 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України була задоволена. ( а.с. 20 ).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи зазначених органів під час здійснення ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Згідно з п.п 2 п. 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Отже, моральна шкода, спричинена незаконним діями або бездіяльністю органу державної влади відшкодовується за рахунок державного бюджету через Державну казначейську службу України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

До загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки бездіяльність слідчого Шевченківського відділу поліції ГУНП у Харківській області визнана незаконною у судовому порядку, позивач вочевидь докладав додаткових зусиль для реалізації свого права, то висновок суду першої інстанції про недоведеність спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди, на думку судової колегії є помилковим.

Колегія суддів вважає за необхідне, з урахуванням характеру неправомірних дій відносно позивача, відповідно до загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, визначених нормами чинного законодавства, стягнути на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади, третя особа Міністр внутрішніх справ України ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету через Державну казначейську службу України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна