справа № 361/1764/19
провадження № 4-с/361/26/19
УХВАЛА

18 березня 2019 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчак І.М., розглянувши скаргу ОСОБА_1 Олександра на рішення державного виконавця у виконавчому провадженні,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову про передачу виконавчих проваджень від 20 грудня 2018 року виконуючого обовязки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є субєктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У ч. 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права та їй належить право визначення предмета і підстав позову.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що ним оскаржуються рішення державного виконавця у виконавчому провадженні № 57221426, відкритому на підставі виконавчого напису № 1-569 від 13 вересня 2018 року державного нотаріуса Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, яким запропоновано стягнути на підставі протесту у неплатежі за простим векселем, вчиненим ОСОБА_4, державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 22 серпня 2018 року за реєстровим № 1-931, з боржника, аваліста фізичної особи ОСОБА_5, що є авалістом простого векселя серія АА № 2820421 зі строком за яким проводиться стягнення за предявленням на користь стягувача ОСОБА_1, який є і векселедержателем зазначеного векселя, суми, що підлягають стягненню: суму основного боргу за простим векселем серія АА № 2820421 у розмірі 6200000 грн.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналізуючи вказану норму права слід дійти висновку, що оскаржити рішення, дії або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця можливо лише під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до норм ЦПК України.

Згідно із ст. 3 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Приватним виконавцем, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.

За приписами ч. 2 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У ч. ч. 2, 3 п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 грудня 2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах передбачено, що не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 5 ст. 82 Закону України Про виконавче провадження).

Враховуючи наведене, суд вважає, що дана скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду судом у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Положення ст. 20 КАС України визначають категорії справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним. Перелік, що міститься у частині 1 вказаної статті Кодексу є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналізуючи норми ст. 20 КАС України, а саме зміст частини 1 і 2, слід дійти до висновку, що місцевим загальним судам як адміністративним не підсудні спори з приводу оскарження рішення, дії або бездіяльністю державного виконавця або приватного виконавця при здійсненні виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Такі спори відносяться до юрисдикції окружних адміністративних судів, яким підсудні всі адміністративні справи, крім визначених ч. 1 ст. 20 КАС України.

Згідно із ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Виходячи з наведеного, враховуючи що ОСОБА_1 оскаржуються постанова про передачу виконавчих проваджень від 20 грудня 2018 року виконуючого обовязки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 57221426 від 14 вересня 2018 року, відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки захист прав свобод та інтересів ОСОБА_1 у даному випадку не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а здійснюється в порядку адміністративного судочинства, тому ця справа не може бути розглянута Броварським міськрайонним судом Київської області, оскільки підсудна ОСОБА_6 окружному адміністративному суду.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 19, 186, 259, 260, 447 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 Олександра на рішення державного виконавця у виконавчому провадженні.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київської апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Дутчак І. М.