РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Поліщук К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки у праві спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В:

16.07.2019 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить виділити ОСОБА_1 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом стягнення на його користь з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 68 077,00 грн. в рівних частках; припинити право ОСОБА_1 на 1/3 частку частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнати АДРЕСА_2 в житловому будинку АДРЕСА_3 спільною частковою власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у рівних частках по Ѕ за кожну. В обґрунтування позову зазначив, що між особами, які проживають в квартирі, склався фактичний порядок її користування. Співвідповідачка ОСОБА_3 користується кімнатою площею 12.0 кв.м, її син ОСОБА_4 - кімнатою 9.7 кв.м, сім`я співвідповідачки ОСОБА_2 , що складається із трьох осіб. - кімнатою площею 18, 4 кв.м. Позивач ОСОБА_1 , будучи співвласником квартири та маючи у праві спільної часткової власності на квартиру право на 1/3 частку, квартирою не користується. Спільне користування квартирою не можливе внаслідок відносин, що склалися між членами трьох сімей. Співвласники квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовляються сплатити позивачу ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі вартості належної йому частки у праві спільної часткової власності на квартиру.

Ухвалою суду від 01.08.2019 відкрито провадження та ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову в повному обсязі.

Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

За змістом ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивачка послалася як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось відповідачем, та підтверджено доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності па житло від 06 серпня 1998 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду, зареєстрованого в Житомирському державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 , що розташована на 9-му поверсі, має загальну площу 67.96 кв.м та складається із трьох жилих приміщень: кімнати площею 18.4 кв.м з терасою, кімнати площею 9,7 кв.м та кімнати 12.0 кв.м з балконом. Квартира має кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор.

Відповідно до довідки ПП «Житлове експлуатаційне підприємство №1 м. Житомира» в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , позивач, ОСОБА_3 , співвідповідачка по позову, ОСОБА_2 , співвідповідачка по позову, а також малолітня ОСОБА_7 , 2015 року народження, та неповнолітній ОСОБА_4 , 2002 року народження. В квартирі проживає без реєстрації ОСОБА_8 , чоловік співвідповідачки ОСОБА_2 .

Відповідно до звіту про оцінку майна (реєстраційний номер №20190702/1-м) від 2 липня 2019 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності, вартість 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 житлового будинку АДРЕСА_3 складає 68 077, 00 гри.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. (наведена правова позиція відображена у постанові Верховного суду від 06.03.2018 по справі №1616/2529/2012).

Крім цього, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У цьому випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення в користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової та спільної сумісної власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно доч.1 та ч.3 ст.364ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.6 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від4жовтня 1991року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах норм чинного законодавства, які позивач не порушує, частка позивача в спільній частковій власності складається із конкретних приміщень, що розподілили власники добровільно та підтверджується технічним паспортом, суд вважає, що позов слід задовольнити.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки у праві спільної часткової власності - задовольнити повністю.

Виділити ОСОБА_1 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом стягнення на його користь з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 68 077,00 грн. в рівних частках.

Припинити право ОСОБА_1 на 1/3 частку частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнати АДРЕСА_2 в житловому будинку АДРЕСА_3 спільною частковою власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у рівних частках по Ѕ за кожну.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з державного бюджету судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений відповідно до квитанції № 21 від 29.07.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 384,20 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його ухвалення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідачі: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 )

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 )

Суддя І.Г. Перекупка