Справа № 567/703/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Войтко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

в с т а н о в и в

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів звернулась ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що з 6 травня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстрований у відділі РАЦС Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №70. Від спільного подружнього життя у них є неповнолітні діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в свідоцтві про народження дітей позивач записана матір`ю, а відповідач батьком. Вказала, що нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу в Острозький районний суд Рівненської області до відповідача.

Зазначила, що відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дітей не надає, вона працює продавцем у приватного підприємця та отримую мінімальну заробітну плату, однак самотужки утримувати дітей не має змоги. Відповідач офіційно не працює, але є працездатною особою, виїжджає на роботу за кордон, стан здоров`я має добрий, інших утриманців не має, тому має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу дітям. Однак, він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків як батька, в добровільному порядку не сплачує аліменти, не хоче допомагати неповнолітнім дітям, хоча зобов`язаний це робити за приписами СК України, усі зароблені кошти він витрачає для задоволення своїх власних потреб. Її доходів, які складаються із мінімальної заробітної плати щомісячно, не вистачає для належного утримання дітей, повноцінного задоволення всіх їх першочергових матеріальних потреб та задоволення власних побутових потреб.

Вказала, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей з листопада 2018 року по даний час, хоча має рівні з нею обов`язки по їх матеріальному утриманню. Таким чином, домовленості щодо утримання дітей між ними не має, та ним обов`язок утримувати їх до досягнення повноліття регулярно та належним чином не виконується, що стало підставою для звернення її до суду з відповідним позовом.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 4500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 12 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, відповідно до ст.274-279 ЦПК України, та роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи не подавали.

Ухвалою суду від 12.06.2019 за клопотанням позивачки було витребувано з Державної прикордонної слуби України відомості про перетин державного кордону України відповідачем ОСОБА_2 за період з 01.01.2018 по день отримання запитуваної інформації.

В судове засідання позивачка не з`явилась, подала на адресу суду заяву про розгляд справи в її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ст. ст. 280-282 ЦПК України, з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутності сторін по справі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 06.05.2006, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №70 ( а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 15.08.2007 року, встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 11.10.2012, встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 і її батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с.7).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01.12.2018 року по 31.05.2019 року складає 24588 грн. ( а.с.9).

Відповідно до повідомлення Державної прикордонної служби України від 20.06.2019 року ОСОБА_2 перетинав державний кордон України 25.01.2019 року, 01.04.2019 року ( а.с.23).

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебуваю у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області. Від спільного подружнього життя у них є неповнолітні діти: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час сторони проживаю разом, однак позивачкою подано до суду позов про розірвання шлюбу.

Відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дітей не надає, позивач працюючи продавцем отримує мінімальну заробітну плату. Відповідач є працездатною особою, має хороший стан здоров`я, інших утриманців не має, тому має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу дітям, однак ухиляється від виконання своїх обов`язків як батька, в добровільному порядку не сплачує аліменти, хоча зобов`язаний це робити. Доходів позивачки, які складаються із мінімальної заробітної плати щомісячно, не вистачає для належного утримання дітей, повноцінного задоволення всіх їх першочергових матеріальних потреб та задоволення власних побутових потреб.

Відповіднодо ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У відповідності до ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до Закону України № 2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

В судовому засіданні встановлено, що будучи батьком дітей, ОСОБА_2 своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідач доказів про те, що він належним чином займається утримання своїх малолітніх дітей не надав. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не бере належної участі в утриманні дітей.

Оскільки відповідач, будучи батьком дітей, на даний час своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, то з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, наявні правові підстави для визначення розміру аліментів з ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 років має становити не менше ніж 1013,5 грн. та віком до 6 років - не менше 831 грн.

Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в розмірі 3000 грн. щомісячно.

В той же час, при вирішенні позову суд виходить з того, що відповідач не заперечив наявності у нього можливості утримувати дітей.

Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей та сторін, а також відсутність у сторін інших утриманців.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що на утриманні відповідача перебувають інші особи та відповідачем таких доказів не надано.

Одночасно, згідно наданих позивачем довідок встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює продавцем у фізичної особи підприємця ОСОБА_5 та розмір її доходу за період з грудня 2018 року по 31.05.2019 року становив 24588 грн. (грудень 2018 - 3723грн., січень 2019 - 4173 грн., лютий 2019 - 4173 грн., березень 2019 - 4173 грн., квітень 2019 - 4173 грн., травень 2019- 4173 грн.).

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд також враховує, що позивач на обгрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач отримує стабільний дохід, працюючи за кордоном, однак будь-яких доказів на підтвердженя цього не зазначає.

Згідно повідомлення Державної прикордонної служби України від 20.06.2019 року встановлено, що ОСОБА_2 перетинув кордон 25.01.2019 та в`їхав 01.04.2019.

Водночас, відомостей про отримання відповідачем доходу в зв`язку з виїздом за кордон позивачем не зазначено та будь-яких доказів, що підтверджували б дані обставини, суду не надано. Отже, позивач не довела, що виїзди відповідача за межі України пов`язані з тим, що він працює за кордоном, де отримує дохід. Водночас, тривале перебування відповідача за кордоном свідчить про те, що він має засоби для існування.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дітей, суд також бере до уваги, що платник аліментів є працездатним, має добрий стан здоров`я, інших утриманців не має, оскільки протилежних доказів суду не надано, може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей та вважає, що їх необхідно стягувати в твердій грошовій сумі, відповідно до ст. 184 СК України, в розмірі 3000 грн., так як сплата аліментів в розмірі 4500 грн. буде надто обтяжливою для відповідача.

При цьому, суд виходить і з того, що в судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача заробітку та можливості сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі.

Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 07.06.2019, тому за правилами ст. 191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

На підставі ст.ст.180-184,191 СК України, керуючись ст.ст.10,57,60, 88, 212, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в

позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 ) про стягнення аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , доньки- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 червня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь держави судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2019 року .

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.