Справа № 461/1093/19 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2525/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Горака Я.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року в складі судді Юрківа О.Р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, з участю третьої особи Львівського обласного будинку вчителя, про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, надання іншого житлового приміщення,-

встановила:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, з участю третьої особи Львівського обласного будинку вчителя, про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, надання іншого житлового приміщення.

Вимоги обґрунтовувала тим, що проживає у службовій квартирі Львівського обласного будинку вчителя з 1991 року на підставі рішення Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова від 14.05.1991 за № 181 до теперішнього часу. В період з 1987 по 2002 роки працювала на різних посадах у даному закладі. На даний час, її службовий стаж в Львівському обласному будинку вчителя складає понад 10 років, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 125 ЖК УРСР вона підпадає під категорію осіб, які не можуть бути виселені із службових жилих приміщень без надання іншого житлового приміщення. Зазначає, що з проханням вивести квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових зверталася до керівника КЗ ЛОР "Львівський обласний будинок вчителя". Також зверталася до голови Львівської обласної ради, однак жодної відповіді від вказаних посадових осіб не отримала. Просила зобов`язати Управління майном спільної власності Львівської обласної ради вчинити дії щодо винесення рішення стосовно виведення приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з числа службового або надання іншого житлового приміщення.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, за участю третьої особи Львівського обласного будинку вчителя про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, надання іншого житлового приміщення - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішенн суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 , вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи та порушив норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскільки помешкання, в якому вона проживає, є у неї єдиним, відтак виникла необхідність у виведенні його з числа службового приміщення або надати їй інше житлове приміщення.

Враховуючи її службовий стаж, який становить понад 10 років, не може бути виселена із службового приміщення без надання іншого життлового приміщення.

На відповідні запити у КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» та Львівської обласної ради, відповідей не отримувала.

Покликається на порядок зняття статусу службового житла чи надання особам, які відпрацювали понад 10 років звичайне житло.

Звертає увагу на те, що надала суду докази того, що квартира АДРЕСА_1 є службовою на підставі рішення Залізничної районної ради народних депутатів від 15.05.1991 року № 181, також виконком Залізничної районної ради дозволив надати ордер на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім цього, вона зареєстрована за даною адресою, що підтверджено адміністрацією Будинку вчителя.

Вважає, що правильно визначила відповідача у даній справі, що, на її думку, підтверджується рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29.11.2018 року справа № 461/6654/18.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_4 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що службові приміщення обліковуються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, а оперативний облік належних їм службових жилих приміщень провадять відповідні підприємства, установи, організації, однак КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» оперативний облік службових приміщень не веде, як і не веде облік Управління майном спільної власності Львівської обласної ради.

Таким чином, позивачем не надано, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у підтвердження статусу приміщення за адресою АДРЕСА_1 як житлового, відсутні документи про надання частин приміщень будівлі статусу службової квартири, а також відсутній спеціальний ордер, який згідно чинного законодавства, є єдиною підставою для вселення у житлове приміщення, що свідчить про безпідставність вимог.

Крім цього, суд зазначив, що відповідач у справі не є власником спірного приміщення, а тому не зобов`язаний та не має належних повноважень щодо надання іншого житлового приміщення.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 8).

17.05.1986 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 .

Згідно копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 слідує, що остання починаючи з квітня 1987 року по березень 2002 року працювала на посадах бухгалтера-касира та головного бухгалтера Львівського обласного будинку вчителя та Обласної малої академії наук (а.с. 14-15).

Чоловік позивача ОСОБА_5 у 1988 році був призначений двірником Львівського обласного будинку вчителя (а.с. 13).

Згідно із рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова «Про надання службових квартир організаціям, установам і підприємствам району та про передачу підвальних і непридатних для проживання квартир громадянам і організаціям для використання за призначенням» від 14.05.1991 року № 181, погоджено закріплення службових квартир, зокрема погоджено, щоб в службовій квартирі Будинку вчителя на АДРЕСА_1 , яка складається із однієї кімнати пл. 19,3 кв.м. та кухні, без комунальних вигод проживав і був прописаний двірник будинку вчителя ОСОБА_5 , сім`я якого 2 особи - він і дружина ОСОБА_1 , 1966 р.н. Дружина прописана у власному будинку батька, ОСОБА_6 в с Бертишів Жидачівського району Львівської області (а.с. 16).

Звертаючись із позовними вимогами позивач ОСОБА_1 свої доводи зводила до того, що проживає до теперішнього часу у службовій квартирі Львівського обласного будинку вчителя з 1991 року, з 1987 по 2002 роки працювала на різних посадах у даному закладі. Оскільки її службовий стаж в Львівському обласному будинку вчителя складає понад 10 років, вона підпадає під категорію осіб, які не можуть бути виселені із службових жилих приміщень без надання іншого житлового приміщення. Просила зобов`язати Управління майном спільної власності Львівської обласної ради вчинити дії щодо винесення рішення стосовно виведення приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з числа службового або надати їй інше житлове приміщення.

У відзиві на позов відповідач Управління майном спільної власності Львівської обласної ради зазначав, що нежитлові приміщення будинку вчителя загальною площею 1556,9 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 належать Львівській обласній раді, при цьому зазначена будівля має статус пам`ятки і включена до переліку будівель, які не підлягають приватизації. Звертав увагу на те, що відсутнє законне рішення щодо включення спірного жилого приміщення до числа службових.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311 на виконання Закону України "Про власність", затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно - територіальних одиниць (комунальної власності) за галузями народного господарства, промисловості, освіти, охорони здоров`я, соціального забезпечення, культури, торгівлі, громадського харчування і інше.

За цією постановою розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів(п. 3 Постанови).

На виконання Постанов Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311, від 13.10.1992 року № 577, Законів України "Про власність", Львівська обласна Рада народних депутатів ухвалою від 12.05.1993 року № 288 затвердила перелік майнових комплексів підприємств, установ та організацій, що передаються до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів області (згідно з додатком № 1), та перелік майнових комплексів підприємств, установ та організацій, що відносяться до комунальної власності Львівської обласної Ради народних депутатів (згідно з додатком № 2) до якого увійшов - Будинок вчителя, за адресою: АДРЕСА_2.

До складу житлового фонду, відповідно до ст. 4 ЖК УРСР, відносяться житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Жилі будинки та жилі приміщення у інших будівлях, що належать державі складають державний житловий фонд.

Частиною 1 ст. 5 ЖК УРСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Таким чином, повноваження щодо управління майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Львівської області на підставі Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснює Львівська обласна рада.

Рішенням Львівської обласної ради від 23.06.2006 року № 33 затверджено Положення про управління майном спільної власності Львівської обласної ради, у п. 2.1.2 вказано, що Управління має повноваження щодо управління майном спільної власності територіальних громад Львівської області.

На підставі прийнятого Львівською обласною радою рішення від 25.10.2006 року №101 щодо оформлення права спільної власності територіальних громад Львівської області в особі Львівської обласної ради, оформлено свідоцтво про право власності Львівської обласної ради на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_2 (свідоцтво на право власності від 30.10.2007 року).

Таким чином, приміщення будинку вчителя загальною площею 1556,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належать Львівській обласній раді на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності від 30.10.2007 року, виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (а.с. 32).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що спірне приміщення є частиною об`єкту нерухомого майна Львівського обласного будинку вчителя загальною площею 1556,9 кв.м. та не є самостійним виокремленим майном.

13.02.2018 року та 26.02.2018 року ОСОБА_1 зверталася до керівника Львівського обласного будинку вчителя ОСОБА_7 із проханням ініціювати перед Львівською обласною радою питання відносно виведення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 із числа службового, відповіді на вказані заяви не отримала.

Крім цього, 07.06.2018 року ОСОБА_1 звернулася до голови Львівської обласної ради Ганущина О.О. із заявою, в якій просила розглянути її запит відносно виведення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 із числа службового або надання іншого житлового приміщення, відповіді на вказану заяву також не отримала.

В свою чергу, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2008 року у справі № 2-2155/55/2008 за позовом ОСОБА_8 (співмешканця ОСОБА_1 ) до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_1 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», за участю третьої особи органу опіки і піклування про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , в первісному позові ОСОБА_8 відмовлено, а зустрічний позов задоволено щодо визнання за ОСОБА_1 та її неповнолітнім сином ОСОБА_9 права власності на квартиру.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30.11.2009 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2008 року у справі № 2-2155/55/2008 скасовано, а справу передано на новий розгляд.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.07.2010 року у справі № 2-1212/2010 позовну заяву ОСОБА_8 до (співмешканця ОСОБА_1 ) до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_1 про визнання права власності та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», за участю третьої особи органу опіки і піклування про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , залишено без розгляду.

Колегією суддів також встановлено, що позивач ОСОБА_1 намагаючись вирішити питання виведення відповідної квартири з числа службових зверталася до суду з позовом до Голови Львівської обласної ради Ганущина Олександра Олександровича, керівника Львівського обласного будинку вчителя Парубія Володимира Івановича, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, про зобов`язання вчинити дії, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29.11.2018 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 54-58).

Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Статтею 118 ЖК УРСР передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення» затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (надалі - Положення), в пункті 3 Положення вказано, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

В пункті 5 Положення вказано, що облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових.

Службові жилі приміщення обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень (додаток N 1).

Оперативний облік належних їм службових жилих приміщень провадять також відповідні підприємства, установи, організації.

Таким чином, службові приміщення обліковуються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, а оперативний облік належних їм службових жилих приміщень провадять відповідні підприємства, установи, організації.

Разом з цим, судом першої інстанції встановлено, що КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» оперативний облік службових приміщень не веде.

При цьому, за наявності рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова від 14.05.1991 року № 181 колегія суддів не може погодитися із висновком районного суду про те, що рішення щодо включення жилого приміщення до числа службового за адресою: АДРЕСА_2 , немає.

Разом з цим, відповідно до п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Отже, право ініціювати питання щодо виключення житлового приміщення з числа службових належить виключно підприємству, установі організації у віданні якої знаходиться таке приміщення.

В свою чергу, питання щодо виключення житлового приміщення з числа службових Львівський обласний будинок вчителя не піднімав, протилежних доказів апеляційним судом не встановлено.

Між тим, як встановлено будівля КЗ ЛОР «Львівський обласний будинок вчителя» загальною площею 1556,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 має статус пам`ятки і включена в перелік будівель, що не підлягають приватизації відповідно до прийнятого Закону України "Про перелік пам`яток культурної спадщини" від 23.09.2008 року.

При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що відповідач у справі не є власником спірного приміщення, тому не зобов`язаний, та не має належних повноважень щодо надання іншого житлового приміщення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк