ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/2265/18Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/817/340/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

та сторін -представника ОСОБА_2 адвоката Захарчука Ю.В.; позивачки ОСОБА_4 та її представника адвоката Кумановського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №595/2265/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 січня 2019 року, ухваленого суддею Федорончуком В.Б., повний текст рішення виготовлений 23 січня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, визначивши його у розмірі 2000 грн., але не менше п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 посилається на те, що встановлений судовим наказом Бучацького районного суду від 29 травня 2013 року розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття, є надто мізерним і не дозволяє забезпечити дитину найнеобхіднішим.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 січня 2019 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, визначений судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 травня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи від дня набрання законної сили рішення суду до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовлено.

Судовий наказ №595/1024/13 від 29 травня 2013 року про стягнення із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, визнано таким, що втратив силу та витребуване з виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення Бучацького районного суду від 17 січня 2019 року, яким зменшити стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 із 1500 грн до 1100 грн., але не менше п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, від дня набрання законної сили рішення суду до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що при збільшенні розміру аліментів суд першої інстанції не взяв до уваги те, що при поданні позову не було представлено жодних доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я позивачки. На його ж утриманні є дружина ОСОБА_7, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та малолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Витрати на заняття дитиною в хореографічній студії, оплата за участь дитини в конкурсах, харчування у школі, витрати на лікування, купівля одягу, взуття, шкільного приладдя, книг, журналів, відвідування музеїв, на які посилається позивач при зміні розміру аліментів, відносяться до додаткових витрат на дитину відповідно до статті 185 СК України і не мають відношення до розміру аліментів.

ОСОБА_4 не подала відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 адвокат Захарчук Ю.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_4 та її представник адвокат Кумановський В.М. апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснивши, що отриманні 556 грн по судовому наказу від відповідача є недостатніми для нормального утримання та виховання дочки, яка навчається та часто хворіє.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с.7)

Судовим наказом №595/1024/13, виданим Бучацьким районним суду від 29 травня 2013 року стягнуто із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, який не працює, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_2 Тернопільської області, аліменти на утримання доньки: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 28 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. ( а.с.6).

Як встановлено судом, сторони проживають окремо. Дитина сторін проживає з матір'ю та перебуває на її основному утриманні, а батько ОСОБА_9 сплачує аліменти в розмірі 583,20 гривень, що визнається заявником в апеляційні скарзі.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 зазначала наступні обставинами: 1) з часу призначення аліментів суттєво зріс визначений законодавством прожитковий мінімум відповідно до віку дитини; 2) розмір стягуваних аліментів є меншим від законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів у вигляді частки; 3) дитина потребує значно більше витрат, ніж на час призначення судом аліментів, оскільки із віком суттєво зростають її потреби, зокрема і в елементарних речах, одязі, раціоні харчування тощо.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

При визначенні розміру аліментів в сумі 1500 грн судом було враховано стан здоров'я дочки сторін, її вік і матеріальне становище, зростання цін як на продукти харчування, так і на речі побутового вжитку необхідних для нормального проживання та навчання дитини, стан здоров'я відповідача і його матеріальне становище-перебування на заробітках в Польщі, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Посилання заявника на те, що у нього відсутній стабільний дохід, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що відсутність стабільного заробітку не є передбаченою законом підставою для звільнення батьків від обов'язку утримання своїх дітей до повноліття. Окрім того, платник аліментів є фізично здоровою особою працездатного віку, у зв'язку з чим відсутність стабільного доходу має тимчасовий характер, і його життєві обставини не позбавляють відповідача працевлаштуватися таким чином, щоб мати фінансову спроможність утримувати свою неповнолітню дитину належним чином.

Доводи апеляційної скарги про те, що на його утриманні є дружина і ще одна малолітня дитина, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки утримання неповнолітньої дитини не може ставитися у залежність від наведених обставин в сукупності з тим, що платник є фізично здоровою та працездатною особою відповідно до вимог ст. 182 СК України. Наведені обставини вже були враховані судом першої інстанції при частковому задоволенні позовних вимог. Крім того встановлено, що відповідач періодично перебуває на заробітках за кордоном в Польщі, а тому зміна аліментів із 1500 до 1100 грн є безпідставними.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд також керується закріпленим у ст. 141 СК України принципом рівності обов'язків батьків по утриманню дитини та враховує, що позивачка та відповідач повинні забезпечити дитині рівні частки утримання.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, у межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо витрат на заняття в хореографічній студії, оплаті за участь в конкурсах, харчуванні у школі, відвідування музеїв та інших витрат апеляційним судом не заслуговують на увагу, оскільки не були предметом дослідження судом першої інстанції та зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, у зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

Судові витрати понесені ОСОБА_2 за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на нього в межах ним понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 січня 2019 року - залишити без зміни.

Судові витрати понесені ОСОБА_2 за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на нього в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 березня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак