Справа № 464/7246/18 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/1678/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді - Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

З участю представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Богдан З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Зуєвої Світлани Миколаївни, ОСОБА_4 , за участі третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про відновлення порушеного права спільної сумісної власності на нежитлове допоміжне приміщення загального користуванн,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Зуєвої С.М., за участі третіх осіб: Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , витребування у ОСОБА_4 набутих у власність допоміжних приміщень вказаного будинку та зобов`язання привести самовільно переплановані приміщення до попереднього стану.

25 квітня 2019 року представник позивача ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_1 Заяву серед іншого мотивовано тим, що з відзиву відповідача ОСОБА_1 та доданих до такого матеріалів з`ясовано, що 26.01.2019 відповідач подарував вказану квартиру своїй матері ОСОБА_4 , тобто таке відчуження відбулося під час розгляду цієї справи судом. Враховуючи те, що існує можливість повторного відчуження квартири зі спірним нежитловим приміщенням ОСОБА_4 , яка судом залучена до розгляду як співвідповідач, існує необхідність у забезпеченні позову.

Оскаржуваною ухвалою заяву задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Ухвалу оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою та вважає, що така постановлена з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що ні заява представника позивача, ні ухвала суду не містить належних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог так і необхідності застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, який є крайнім заходом забезпечення позову. Позивачем не було доведено наміри ОСОБА_4 не виконувати можливе рішення суду, а також ОСОБА_3 не було надано жодного доказу,який би підтверджував намір відповідача -3 відчужити власне нерухоме майно. Постановляючи ухвалу, суд прийняв до уваги лише інтереси позивача, залишивши поза увагою інтереси інших осіб , права яких можуть бути порушені, оскільки існує ризик спричинення їм збитків. Звертає увагу, що право на звернення до суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Доказами наявними в матеріалах справи підтверджується, що перепланування у квартирі АДРЕСА_1 відбувалися лише за рахунок внутрішніх приміщень та приміщень,які були в користуванні мешканців(власників) лише квартири АДРЕСА_1 , а у спільній власності всіх мешканців-власників квартир АДРЕСА_1 перебувають лише сходова клітка та горище. Жодної іншої спільної внутрішньобудинкової власності на яку б міг претендувати позивач чи інші мешканці цього будинку у даному будинку немає. Суд не пересвідчився чи між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову. Крім цього, зазначає, що ухвала не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо мотивованості. Просить скасувати ухвалу та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Богдан З.С. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

В грудні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , який уточнив 22 квітня 2019 року залучивши до справи співвідповідачів та третіх осіб (а.с.6-13).

В обгрунтування позову зазначає, що внаслідок перепланування своєї квартири відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без отримання відповідного дозволу приєднали до своєї квартири приміщення загального користування внаслідок чого її площа збільшилася з 88,6 кв.м. до 113,6 кв.м. Крім цього, приватний нотаріус Зуєва С.М. зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру загальною площею 113,6 кв.м., а підставою виникнення права власності зазначено договір дарування, а також Довідку видану 23.09.2018 року видану приватним підприємством «Проектно-будівельна фірма «ІВЕР». Зазначена довідка не є правовою підставою для набуття права власності і збільшення площі квартири. Відтак в даному випадку йдеться про самовільне привласнення відповідачами нежитлового допоміжного приміщення загального користування, яке належало на праві власності усім співвласникам квартир будинку, за рахунок чого площа квартири відповідачів зросла, тобто має місце незаконна зміна технічних характеристик об`єкта державної реєстрації речового права. Окрім того, зазначає, що під час перепланування було демонтовано несучу стіну, що знаходиться між допоміжними приміщеннями позначеними римською цифрою «V», коридором позначеним «ІІІ» та кухнею квартири АДРЕСА_1 ». Частина даної несучої стіни знаходиться під квартирою АДРЕСА_6 , одним з співвласників якої є позивач ОСОБА_3 , таким чином створюється загроза руйнування його квартири.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивач зазначає, що на час подачі даного позову, власником квартири до якої незаконно приєднані приміщення загального користування був ОСОБА_1 , однак 26 січня 2019 року останній подарував зазначену квартиру своїй матері ОСОБА_4 .. Вважає, що дарування зазначеної квартири відбулося з метою істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Відтак на даний час продовжує існувати реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист , або поновлення порушених прав позивача. Реальним способом, який може ускладнити чи унеможливити виконання рішення є повторне відчуження квартири з спірним нежитловим приміщенням іншій особі-добросовісному набувачу, що призведе до нових судових спорів. Просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 або вжити інший захід забезпечення позову, що заборонить подальше відчуження цієї квартири іншому власнику.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що запропонований позивачем вид забезпечення позову є пропорційним суті спору та обсягу позовних вимог та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду у разі задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Згідно з ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень пункту 4 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що підставою даного позову серед іншого є неправомірне на думку позивача приєднання нежитлового допоміжного приміщення загального користування -комори до квартири АДРЕСА_1 , чим позбавлено його права на користування цим приміщенням як співвласника. Крім цього, площа квартири відповідачів збільшилася саме за рахунок зазначеної комори.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд вірно виходив з того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та дійшов обґрунтованого висновку про співмірність застосованих заходів забезпечення позову з позовними вимогами.

Зазначене підтверджується тим, що під час розгляду справи в суді відповідач ОСОБА_1 відчужив квартиру ОСОБА_4 , що привело до залучення її до участі у справі в якості відповідача, а тому з метою уникнути обставин, які можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення чи ефективний захист прав або інтересів позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про можливе спричинення збитків відповідачам є безпідставними, оскільки відповідач не зазначив яким чином така шкода може бути спричинена.

Накладення арешту на квартиру не позбавляє відповідачів права володіти та користуватися нею. Крім цього, накладення арешту має тимчасовий характер, а саме до ухвалення рішення у справі.

Твердження апеляційної скарги про відсутність доказів про намір відповідачів відчужити квартиру, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки метою забезпечення позову є ефективний спосіб захисту прав позивача та спрямований на реальне виконання можливого рішення про задоволення позову.

Як вбачається з позовних вимог предметом спору є витребування у відповідача ОСОБА_4 як останнього набувача квартири незаконно набуті у власність допоміжні приміщення, а також зобов`язання відповідачів привести самовільно переплановані приміщення до попереднього стану. В разі відчуження квартири з спірними допоміжними приміщеннями третім особам, виконання можливого рішення про задоволення позову буде неможливими, оскільки привести приміщення до попереднього стану може лише та особа, яка здійснила його перепланування, що буде неможливим якщо вона не буде власником квартири.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги, висновків суду першої інстанції не спростовують та в силу вищенаведеного не потребують спростування.

Ухвала суду постановлена з додержанням матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 26 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк

Згідно з оригіналом

Постанова набрала законної сили:

Суддя: Ю.Р.Мікуш

Дата оформлення копії:

Помічник судді: М.В.Кобилецька