У Х В А Л А

13 березня 2019року

м. Київ

Справа № 638/876/17-ц

Провадження № 14-580цс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України (далі - ДКС України)

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги прокуратури Харківської області, ДКС України

на рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Харківської області, ДКС України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, та

УСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України через ДКС України компенсацію моральної шкоди у розмірі 396 000,00 грн, завданої посадовою особою в результаті прийняття незаконних рішень та протиправної триваючої бездіяльності.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 15 липня 2015 року слідчим прокуратури Харківської області Бондаренком О. С. проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000516 за частиною першою статті 384 Кримінального кодексу України (далі - КК України) відносно співробітника прокуратури Геруса М. В., який надав завідомо неправдиві показання у суді. Вказував, що слідчими Бондаренком О. С., Басулою Л. О., Турчаніновим В. І. неодноразово приймалися постанови про закриття кримінального провадження, які у подальшому були скасовані ухвалами суду. Крім того, його заяви про відвід слідчих від участі у кримінальному провадженні судом задоволені. Вважав, що рішеннями слідчих та їх бездіяльністю йому завдано моральну шкоду, оскільки протягом 1 року 8 місяців, як інвалід ІІ групи був змушений виїжджати до суду для викриття посадових осіб у прийнятті незаконних рішень та неправомірній бездіяльності, а також позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, доступу до правосуддя, у зв'язку з чим порушене його психологічне благополуччя, що унеможливлює продовження ним активного особистого та громадського життя, потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що реалізація ОСОБА_3 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Сам факт неприйняття слідчим процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності підстав для відшкодування шкоди відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) потрібні такі складові: незаконність рішення, дій чи бездіяльності органу, факт завдання шкоди, протиправність дій заподіювача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року скасовано, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку через ДКС України на користь ОСОБА_3 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд керувався тим, що позивач довів наявність моральної шкоди, завданої у вигляді душевних страждань, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, що за правилами статті 23 ЦК України підлягає відшкодуванню. При цьому позивачем не надано доказів про погіршення стану здоров'я, пов'язаного з діями суб'єкта оскарження.

У червні 2017 року прокуратура Харківської області та ДКС України подали касаційні скарги, у яких, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалами судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня та 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вказаними касаційними скаргами, ухвалою від 23 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року справу передано на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду з посиланням на частину шосту статті 403 ЦПК України, яка передбачає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Ухвалою ВеликоїПалати Верховного Суду від 11 грудня 2018 року справу прийнято для продовження розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Проте Велика Палата Верховного Суду вважає, що справу необхідно повернути до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з огляду на таке.

Предметом оскарження прокуратурою Харківської області, ДКС України у касаційних скаргах є рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року, яким рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку через ДКС України на користь ОСОБА_3 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

За змістом касаційної скарги прокуратури Харківської області (а. с. 148-153) підставою оскарження рішення апеляційного суду вказано, на її думку, неправильне застосування судом статей 1167, 1174, 1176 ЦК України, положень Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). Порушеннями норм процесуального права зазначено те, що в оскаржуваному рішенні відсутні відповідні мотиви, розрахунки та посилання на докази у розумінні статей 57?60 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення.

Посилання у касаційній скарзі, що кримінальне провадження ініційоване за заявою ОСОБА_3 і тому правовідносини між ним і органом досудового слідства врегульовано нормами Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), не свідчить, що особа, яка подала касаційну скаргу вважала, що спір з приводу відшкодування моральної шкоди належить розглядати за правилами КПК України. У касаційній скарзі вказано, що до цих правовідносин необхідно застосовувати не статті 1174 та 1176 ЦК України, а відшкодування моральної шкоди має вирішуватися за загальним правилом, передбаченим статтею 1167 ЦК України.

Згідно зі змістом касаційної скарги ДКС України(а. с. 174-176) підставою оскарження рішення апеляційного суду вказано, на її думку, неправильне застосування судом статті 23 ЦК України та неврахування при розгляді справи постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами). Крім того, судом апеляційної інстанції не було наведено відповідних мотивів стосовно встановлення доказів на підтвердження завданої позивачу шкоди.

Тобто учасники справи не оскаржували рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року з підстав порушення судом правилпредметної чи суб'єктної юрисдикції.

Повноваження ВеликоїПалати Верховного Суду урегульовані у статті 403 ЦПК України. Ці повноваження є обмеженими.

Указаною статтею передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об'єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об'єднаної палати) іншого касаційного суду. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об'єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції (частини 3-6 статті 403 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України Велика Палата Верховного Суду розглядає у касаційному порядку справи лише у випадку, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції, що передбачено у статті 19 ЦПК України.

Оскарження судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права не є підставою передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та не передбачено у статті 403 ЦПК України.

У частині шостій статті 404 ЦПК України установлено, що якщо Велика Палата дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об'єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об'єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд ВеликоїПалати.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутня підстава для передачі справи на її розгляд, тому справа підлягає поверненню до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 258, 260, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, за касаційними скаргами прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України на рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року повернути на розгляд до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима І. В. Саприкіна

В. І. Данішевська О. С. Ткачук

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

В. С. Князєв О. Г. Яновська

Л. М. Лобойко