КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 752/24056/17

провадження № 22-ц/824/14392/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Перебитюка А.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року у складі судді Колдіної О.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

В обґрунтування вимог зазначала, що 05 вересня 2014 року ОСОБА_2 отримав в позику грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США для купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно та зобов`язався повернути зазначені кошти до 30 вересня 2017 року.

Посилалася на те, що факт отримання відповідачем коштів у борг підтверджується борговою розпискою.

Указала на те, що зазначені грошові кошти станом на 08 листопада 2017 року ОСОБА_2 повернуті не були.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 2 696 260 грн, що на момент звернення до суду еквівалентно 100 000 доларів США.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 2 696 260 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 8 000 гривень.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 06 вересня 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору у розмірі 8 000 грн та не вирішувати питання судових витрат. В іншій частині рішення суду просила залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи та відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

У зв`язку із зазначеним вище, уважає рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 8 000 грн. помилковим.

Позивач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної скарги не направила.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, сторони своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції керувався положеннями статті 141 ЦПК України та уважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 8 000 грн.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія не погоджується з огляду на наступне.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року оскаржується лише в частині стягнення з відповідача в дохід держави судового збору, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Судом установлено, що 05 вересня 2014 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 суму позики в розмірі 100 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 вересня 2017 року.

Кошті були передані відповідачу, що підтверджується виданою розпискою.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Таким чином, оцінивши всі досліджені докази, взявши до уваги норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, місцевий суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, розмір позовних вимог є доведеним, у зв`язку з чим позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок здійснення судом розподілу судових витрат між сторонами.

Зокрема, нормами статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначалося вище, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року позов задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 8 000 грн.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи (загальне захворювання), що підтверджується копією довідки Сер . МСЕ - 045016 від 24 березня 2004 року (а.с. 7).

Відповідач також є інвалідом другої групи (з дитинства), на підтвердження чого у справі міститься копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 05 листопада 2013 року (а.с. 74).

Відповідно до частини першої та другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Статтею 5 вказаного закону встановлено пільги щодо сплати судового збору.

Так, пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином, виходячи зі змісту пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як позивач, так і відповідач звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з огляду на те, що обидві сторони звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», зважаючи на положення статті 141 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку, що судовий збір за подання позовної заяви, який мав би стягуватись у разі задоволення позову з відповідача, підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з викладеного, колегія уважає, що місцевий суд, стягнувши з відповідача судовий збір за подання позовної заяви, не з`ясував наявності обставин, які б свідчили про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору, внаслідок чого безпідставно стягнув з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Зазначені порушення призвели до неправильного вирішення справи в частині розподілу судових витрат, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій частині, оскільки сторони звільнені від сплати судового збору.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору в сумі 8 000 грн - скасуванню.

В іншій частині рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору в сумі 8 000 грн - скасувати.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай