1Справа № 335/4263/15-ц 4-с/335/14/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року місто Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Косатої М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 на постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 звернулося до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 на постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, в якій посилається на наступне.

На примусовому виконанні у Енергодарському міському відділі ДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №335/4263/15-ц, виданого 31.03.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк».

27.12.2018 року старшим державним виконавцем Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_4 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник посилається на те, що під час виконання виконавчого листа №335/4263/15-ц державним виконавцем Відділу протягом тривалого часу не було вчинено жодних реальних дій та не застосовано усіх необхідних заходів, спрямованих на виконання рішення суду, зі змісту постанови про повернення виконавчого листа не вбачається, які заходи були здійснені державним виконавцем з метою перевірки наявності майна у боржника, чи здійснені державним виконавцем Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області заходи щодо розшуку майна боржника і якщо так, то які, у постанові від 27.12.2018 року відсутні будь - які відомості щодо результатів проведеної роботи щодо перевірки майнового стану боржника, не вказано, чи звертався державний виконавець, зокрема, за інформацією про наявність у боржника майна до органів, що реєструють транспортні засоби та інше майно, а отже, рішення державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу є передчасним, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.12.2018 року винесена незаконно та підлягає скасуванню, а виконавче провадження відновленню з метою проведення усіх необхідних виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на викладене заявник просить: визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого листа №335/4263/15-ц стягувачу; зобовязати державного виконавця скасувати постанову про повернення виконавчого листа №335/4263/15-ц; зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання виконавчого листа №335/4263/15-ц.

Сторони, будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися.

Частиною 2 ст.450 ЦПК України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2015 року по справі №335/4263/15-ц (2/335/1307/2015) стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 743028, 19 коп.

За заявою представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 30.03.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя на адресу стягувача було направлено рішення та два оригінала виконавчих листа.

В провадженні Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження №54543562, боржник: ОСОБА_3, стягувач: ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1 банк» з примусового виконання виконавчого листа №335/4263/15 виданого 31.03.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 743028, 19 коп.

Постановою старшого державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 від 27.12.2018 року виконавчий лист №335/4263/15-ц повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Так виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідност.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Заходи примусового виконання визначені ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно доч.1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Так, з постанови старшого державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 від 27.12.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу не можливо встановити, які дії здійсненні державним виконавцем для розшуку майна боржника.

Копії матеріалів виконавчого провадження, відзив на скаргу до суду не надходили, що позбавляє встановити дійсні дії вчинені державним виконавцем під час виконавчого провадження.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом з матеріалів скарги скаржник посилається на те, що, державним виконавцем не вжито всіх заходів щодо виконання рішення суду, прийнятого на користь скаржника. Жодних доказів, які б спростовували доводи сторони скаржника державним виконавцем суду не надано.

Отже, доказів того, що на виконання вимог ст.ст.10, 18 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем вчинено всіх виконавчих дій, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для належного виконання рішення суду, матеріали скарги не містять.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватись положеннями Конституції України, п.6ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, Законами України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У пілотному рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 року, ОСОБА_6 проти України зазначено, суд повторює, що право на суд, захищене ст. 6 було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволила, щоб остаточне обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь якій зі сторін.

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст.1 Першого протоколу.

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції справа «Бурдов проти Росії».

Така ж практика ЄСПЛ у багатьох інших справах як проти України , так і проти інших держав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не вжито всіх можливих дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд постановляє ухвалу. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Оскільки виконавчі дії здійснюються лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, то суд у своїй ухвалі відповідно не може зобовязувати державного виконавця до вчинення цих дій, обовязок по вчиненню яких передбачено в спеціальному законі - Законі України «Про виконавче провадження».

У звязку з чим, суд приходить до висновку, що вимога скарги про зобовязання державного виконавця провести виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 на постанову про повернення виконавчого документу стягувачу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 по виконавчому провадженню №54543562 при винесенні постанови від 27.12.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу - виконавчого листа №335/4263/15-ц, виданого 31.03.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1».

Скасувати постанову старшого державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 по виконавчому провадженню №54543562 від 27.12.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу - виконавчого листа №335/4263/15-ц, виданого 31.03.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1».

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.І. Рибалко