Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Черкаси

справа № 712/10240/16-ц

провадження № 22-ц/793/443/19
категорія: 301010400

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1;

відповідач: ОСОБА_2;

представники відповідача адвокат ОСОБА_3;

адвокат ОСОБА_4

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2018 року (постановлене в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головування судді Марцішевської О.М., повний текст рішення виготовлено 04 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про зобовязання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що у 2005-2007 роках відповідачем було збудовано будівлю за адресою пров. Балакірєва, 3 м. Черкаси. Вказана будівля побудована самовільно з порушенням вимог п. 3.25 державних будівельних норм України (ДБН 360-92**) стосовно нормативної відстані від земельної ділянки ОСОБА_1 та без його згоди, як власника сусідньої земельної ділянки.

Зазначає, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2013 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2008 року про визнання права власності відповідача на самочинно збудоване нерухоме майно житловий будинок літ. Б-2 за адресою м. Черкаси, пров. Балакірєва, 3 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Черкаської міської ради відмовлено.

Вказує, що оскільки не додержано нормативно встановлену законодавством відстань до межі земельної ділянки, позивач на своїй земельній ділянці не може повноцінно займатися вирощуванням сільськогосподарських культур, так як від двохповерхової будівлі створюється затінення. Крім того, будівля відповідача розміщена таким чином, що перешкоджає йому повній мірі здійснювати право власності на його майно.

Враховуючи викладене, просив ухвалити рішення про знесення самочинно побудованої відповідачем будівлі літ. Б-2 по пров. Балакірєва, 3 м. Черкаси. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати.

12 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 140-142 Т.1), в якій просив зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом знесення частини будівлі ОСОБА_2 (будівля 2КЖ), розташованої на земельній ділянці ОСОБА_1 по пров. Балакірєва, 3 у м. Черкаси.

26 грудня 2017 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про залишення без розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 (а.с. 151-152 Т.1), мотивуючи її тим, що формат такої заяви не передбачений положеннями ЦПК України, оскільки повністю змінюються предмет і підстави позову.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2017 року (а.с. 168-169 Т.1) залишено без задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 про залишення без розгляду заяви про уточнення позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_2 знести виступну частину навісу та відмостки до житлового будинку Б-2 по пров. Балакірєва, 3, м. Черкаси площею 7,3 кв.м., розташованих у межах належної ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :06:014:0019 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 621652 від 30 січня 2007 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що проведеним дослідженням встановлено факт самозахвату відповідачем вказаної частини земельної ділянки внаслідок розміщення зазначених надвірних споруд, що призвело до відповідного зменшення площі користування позивачем належної йому земельної ділянкою на 7,3 кв.м, чим порушені права позивача як власника земельної ділянки шляхом обмеження його у користуванні власним майном без законних підстав.

Тому, враховуючи вищевикладені мотиви, суд дійшов висновку позовні вимоги підлягають до задоволення в частині зобов'язання відповідача знести виступну частину навісу та відмостки до житлового будинку Б-2 по пров. Балакірєва,3, м. Черкаси (в даний час пров.Балакірєва,3/1, м. Черкаси) на земельній ділянці площею 7,3 кв.м у межах належної ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :06:014:0019 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №621652 від 30 січня 2007 року.

В іншій частині позовні вимоги не були задоволені, оскільки інших порушень прав позивача не було доведено належними та допустимими доказами. Судом зазначено, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про знесення приміщень житлового будинку, окрім розташованих біля будинку виступної частини навісу та відмостки, оскільки, сам по собі факт самочинного будівництва з порушенням нормативної відстані від межі не може бути підставою для знесення в порядку ст. 391 ЦК України при недоведеності внаслідок будівництва відповідачем житлового будинку літ.Б-2 порушення прав власності позивача на земельну ділянку по пров. Балакірєва, 3, м. Черкаси.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У лютому 2019 року представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2018 року скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалите нове, яким відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 та стягнути з позивача всі судові витрати по справі (судові збори та оплати за проведення експертиз).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач свідомо вводив суд в оману про дійсні обставини даної справи і не повідомляв, що наразі будівництво вказаного будинку узаконено та у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на нього.

Крім того, реєстрація декларації про готовність обєкта до експлуатації проведена у встановленому порядку з дотриманням всіх норм права та без порушень будь-яких прав, свобод та інтересів ОСОБА_1, що підтверджується постановою Черкаського окружного адміністративного суду по справі № 823/899/14 від 05 травня 2014 року, залишено в силі апеляційним та касаційним судами України.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.

Зазначив, що посилання представника відповідача на наявність декларації про готовність обєкта до експлуатації спростовується висновками експертизи та рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2013 року, яке прийнято вже при існуючій декларації і яким визнано, що будинок збудовано незаконно, з порушенням Державних будівельних норм. Крім того, сам документ-декларація не є нормативно-правовим актом, ніякої юридичної сили не має, а є заявою забудовника про готовність обєкта до експлуатації. Державна інспекція архітектурно-будівельного контролю проводить лише реєстрацію даного документа.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 19 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 04 березня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи та викликом їх в судове засідання..

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку житлового будинку і розподіл спільного майна подружжя, поділено будинок та земельну ділянку; визнано за ОСОБА_2 право власності в якості 60 % земельної ділянки площею 356 кв.м.; визнано за ОСОБА_5 в якості 40 % домоволодіння та на 40 % частину земельної ділянки площею 237 кв.м. Земельну ділянку площею 2,5 кв.м. залишено в загальному користуванні (а.с.55 Т. 1).

Рішенням апеляційного суду м. Черкаси від 16 квітня 2007 року відмовлено у позові ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по пров. Балакірєва, 3, м. Черкаси, які полягали у будівництві ОСОБА_2 житлового будинку літ. Б-2 на ділянці, виділеній у користуванні ОСОБА_1 (а.с. 56 Т. 1).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 30 січня 2007 року серії ЯГ № 621652 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 0-06-014-0018 за адресою: м. Черкаси, пров. Балакірєва, 3 площею 234,5 кв.м. та 5 кв.м. передано у спільну сумісну власність з ОСОБА_2 (а.с.110 Т. 1).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 14 червня 2007 року серії ЯГ № 648359 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :06:014:0021 за адресою: м. Черкаси, пров. Балакірєва,3 площею 354,3 кв.м. та 5 кв.м. передано у спільну сумісну власність з ОСОБА_1 (а.с.102 Т. 1).

Відповідно до акта державного виконавця від 22 листопада 2007 року, до якого доданий план встановлених меж, належний ОСОБА_2 будинок по пров. Балакірєва в м. Черкаси займає 0,36 кв.м земельної ділянки ОСОБА_1 та підмостка біля будинку займає 1,09 кв.м. (а.с.13-14 Т. 1).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2008 року позов ОСОБА_2 задоволено та визнано за нею право власності на самочинно побудований житловий будинок літ. Б-2 по пров. Балакірєва, 3 у м. Черкаси.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2013 року скасовано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2008 року та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Черкаської міськради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - житловий будинок літ. Б-2 за адресою: м. Черкаси, пров. Балакірєва, 3 відмовлено. Встановлено, що вказаний житловий будинок побудований з порушенням вимог п.3.25 Державних будівельних норм України (ДБН 360-92**) стосовно нормативної відстані від земельної ділянки ОСОБА_1 та без його згоди як власника сусідньої земельної ділянки. (а.с.6-8, 57, Т. 1).

Інспекцією ДАБК у Черкаській області 04 вересня 2013 року № ЧК НОМЕР_1 зареєстрована декларація про готовність до експлуатації житлового будинку Б-2 по пров. Балакірєва, 3, м. Черкаси. Замовник ОСОБА_2, пров. Балакірєва, 3 Соснівського району м. Черкаси (а.с.35-37 Т. 1).

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05 травня 2014 року, (яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 липня 2015 року) відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання незаконними дій службових осіб ДАБК в Черкаській області щодо реєстрації 04 вересня 2013 року № ЧК НОМЕР_1 декларації про готовність до експлуатації (а.с. 38-39 Т.1).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_6 від 31 грудня 2015 року в частині відмови щодо рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2008 року по справі № 2-5852-2008 року. Зобовязано Черкаське міське управління юстиції внести запис про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке визначено у рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2008 року по справі № 2-5852-2008 року, самовільно збудованого житлового будинку літ. Б-2 по пров. Балакірєва,3 в м. Черкаси. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 9-12 Т. 1).

Вказану постанову адміністративного суду виконано, запис про реєстрацію скасовано.

06 травня 2016 року зареєстроване право власності ОСОБА_2 на житловий будинок літ.Б-2 по пров. Балакірєва, 3/1, м. Черкаси на підставі декларації 04 вересня 2013 року за № ЧК НОМЕР_1 інспекції ДАБК в Черкаській області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 жовтня 2016 року № 70087987 (а.с.24-26 Т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій по запобіганню такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Згідно ст. 103 ЗК України власники земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення).

Відповідно до ст. 104 ЗК України власники земельних ділянок мають право вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоровя людей, тварин, на повітря, земельні ділянки, та інше.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Згідно встановлених районним судом обставин справи, між сторонами у справі існує спір з приводу визнання права власності, поділу, користування та знесення самочинно збудованого майна.

Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2004 року визнано за ОСОБА_2 на 60 % земельної ділянки по вул. Балакірєва, 3 м. Черкаси, а за ОСОБА_1 на 40 % земельної ділянки за цією ж адресою.

Згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку від 30 січня 2007 року серії ЯГ № 621652 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 234,5 кв.м. та 5 кв. м. передано у спільну сумісну власність із ОСОБА_7 (а.с. 110 Т.1).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку від 14 червня 2007 року серії ЯГ № 648359 вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 354,3 кв.м. тв 5 кв.м. передано у спільну сумісну власність з ОСОБА_1 (а.с. 102 Т.1).

З 2008 року існував спір між сторонами про визнання права власності на самочинно побудований ОСОБА_2 житловий будинок літ. Б-2 по провул. Балакірєва, 3 у м. Черкаси. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинно збудоване майно житловий будинок літ. Б-2 за адресою: м. Черкаси, провул. Балакірєва, 3, оскільки судом було встановлено, що такий житловий будинок побудований з порушенням вимог п. 3.25 ДБН стосовно нормативної відстані від земельної ділянки ОСОБА_1 та без його згоди як власника сусідньої ділянки (а.с. 6-8 Т.1).

Однак, 06 травня 2016 року в позасудовому порядку було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на житловий будинок літ. Б-2 по провул. Балакірєва, 3/1 м. Черкаси на підставі декларації 04 вересня 2013 року за № ЧК НОМЕР_1 інспекції ДАБК в Черкаській області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 жовтня 2016 № 70087987 (а.с. 24-26 Т.1).

В звязку з вище встановленими обставинами, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції встановлюючи обставини по справі взяв до уваги вищезазначені факти та в сукупності з наданими сторонами доказами оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

По справі була проведена комплексна судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза. Згідно висновку вказаної експертизи № 35/1325/17-23 від 31 жовтня 2017 року було підтверджено, що розташування житлового будинку літ. Б-2 по провул. Балакірєва, 3 м. Черкаси не впливає на режим інсоляції та споруд по провул. Балакірєва, 3 в м. Черкаси, які належать ОСОБА_1

Крім того, по справі призначалася повторна комісійна судова земельно-технічна експертиза, згідно з висновком якої № 266/18-23; 826/18-23; 830/18-23 від 10 вересня 2018 року (а.с. 12-17 Т. 2) було підтверджено, що за виключенням надвірних споруд біля будинку виступної частини навісу та відмостки, житловий будинок літ. Б-2 ОСОБА_2, розташований у межах належної останній земельної ділянки без порушення межі належної позивачу ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не було відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва належить органу державної влади або органу місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, так як в судовому засіданні було достовірно встановлено, що його права на користування власністю порушено, тому, він як власник майна потребував їх захисту в судовому порядку.

Оскільки порушення прав позивача з боку відповідача було доведено саме в частині самочинної побудови ОСОБА_2 виступної частини навісу та відмостки, що й підтверджено встановленими обставинами справи та висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи № 266/18-23; 826/18-23; 830/18-23 від 10 вересня 2018 року, тому суд правомірно зобовязав ОСОБА_2 знести саме вказані частини самочинної добудови, захистивши таким чином порушене право позивача.

Доводи викладені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про протиправність прийняття судом заяви ОСОБА_1 про зміну та предмета та підстав позову є безпідставними.

Так, суд, постановляючи ухвалу від 12 грудня 2017 року прийшов до висновку про те, що відповідно до норм ЦПК України (в ред. до 15.12.2017 року) позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а також до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання заяви змінити предмет та підставу позову.

Крім того, суд першої інстанції вказав, підстави позову, які згідно зі ст. 31 ЦПК України (в ред. до 15.12.2017 року) може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини. Позивач ставив питання про захист права власності від порушень з боку відповідача внаслідок здійснення будівництва, вказані предмет і підстава позову не змінені заявою про уточнення позовних вимог, тому відсутні підстави для задоволення заяви адвоката ОСОБА_3 про залишення без розгляду заяви про уточнення позовних вимог.

Отже, районним судом було чітко дотримано норми цивільно-процесуального кодексу під час вирішення заяви ОСОБА_1 та постановлено з цього приводу обґрунтовану ухвалу.

В частині вирішення питання розподілу судових витрат судове рішення також є правильним, відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України та принципу пропорційності розподілу в рівних частинах при частковому задоволенні позову.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, що, відповідно, є підставою для його скасування, з огляду на викладене, є безпідставними.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять субєктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання усунути перешкод у користуванні земельною ділянкою залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 28 березня 2019 року.