ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1760/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки-позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна і зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину майна, виділення частки із спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна.

ОСОБА_3 зазначив, що до 7 жовтня 1998 року він перебував із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, за час якого сторони набули квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира придбана ним і відповідачкою за спільні кошти і належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, разом із тим, між сторонами не досягнуто згоди щодо її поділу.

За таких обставин ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з уточненим у подальшому зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину майна, виділення частки із спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації.

ОСОБА_4 зазначила, що за час шлюбу (з 7 квітня 1990 року до 7 жовтня 1998 року) вона та ОСОБА_3 набули у спільну сумісну власність:

- квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 1990 року;

- неприйнятий в експлуатацію гараж (блок 9, бокс 46) в кооперативі для зберігання транспортних засобів «Фрагмент» по АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0021 га кадастровий номер :16:003:0134;

- автомобіль «Wartburg», 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 30 січня 1998 року і по теперішній час;

- автомобіль «ВАЗ 2109», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 17 травня 1997 року і по теперішній час;

- автомобіль «Opel Omega», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 27 січня 1998 року і по теперішній час;

- автомобіль «Ford Sierra», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 29 листопада 1997 року та був відчужений ОСОБА_5 1 жовтня 1998 року;

- автомобіль «ВАЗ 21051», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 17 травня 1997 року та був відчужений ОСОБА_6 7 квітня 2001 року;

- автомобіль «ВАЗ 2104», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 28 грудня 1996 року та був відчужений ОСОБА_7 27 серпня 1998 року;

- автомобіль «ВАЗ 2108», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 11 лютого 1998 року та був відчужений ОСОБА_8 20 квітня 2001 року;

- автомобіль «Audi 80», 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 19 лютого 1998 року та був відчужений ОСОБА_9 7 березня 2011 року;

- автомобіль «ВАЗ 2108», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 28 грудня 1996 року та був відчужений ОСОБА_10 28 серпня 1998 року;

- автомобіль «ВАЗ 21091», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_10 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 6 жовтня 1998 року та був відчужений ОСОБА_11 7 жовтня 1998 року.

У 1998 році сторони домовилися про добровільний поділ майна, згідно якого позивачці мала залишитися квартира, а відповідачу гараж та автомобілі, разом із тим, ця домовленість не була оформлена документально. Оскільки ОСОБА_3 заявив вимогу про виділ частки в квартирі, то вона має намір одержати Ѕ частину гаража та автомобілів. ОСОБА_3 здійснив відчуження деяких автомобілів без її згоди, внаслідок чого з нього на користь позивачки слід стягнути грошову компенсацію вартості частки належного їй майна.

Остаточно ОСОБА_4 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину:

- квартири АДРЕСА_1 ;

- неприйнятого в експлуатацію гаража (блок 9, бокс 46) в кооперативі для зберігання транспортних засобів «Фрагмент» по АДРЕСА_2 ;

- автомобіля «Wartburg», 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- автомобіля «ВАЗ 2109», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- автомобіля «Opel Omega», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини відчужених автомобілів: «Ford Sierra», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; «ВАЗ 21051», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; «ВАЗ 2104», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 ; «ВАЗ 2108», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 ; «Audi 80», 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 ; «ВАЗ 2108», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 ; «ВАЗ 21091», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_10 , - у розмірі 256 460 грн.

Поділити майно наступним чином.

Виділити їй, ОСОБА_4 , в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину цієї квартири.

Виділити ОСОБА_3 в особисту приватну власність: неприйнятий в експлуатацію гараж (блок 9, бокс 46) в кооперативі для зберігання транспортних засобів «Фрагмент» по АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0021 га кадастровий номер :16:003:0134; автомобіль «Wartburg», 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль «ВАЗ 2109», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль «Opel Omega», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - припинивши її, ОСОБА_4 , право власності на Ѕ частину цього майна.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Вказані позови об`єднані судом першої інстанції в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року, в якому ухвалою від 11 вересня 2019 року виправлено описки, первісний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поновлено строк позовної давності. Визнано право власності ОСОБА_4 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнано право власності ОСОБА_3 на автомобілі: «Wartburg», 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 16 580 грн; «ВАЗ 2109», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 39 380 грн; «Opel Omega», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 33 160 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 128 365 грн частини вартості проданих автомобілів: «Ford Sierra», 1987 року випуску; «ВАЗ 21051», 1992 року випуску; «ВАЗ 2108», 1992 року випуску; «Audi 80», 1988 року випуску; «ВАЗ 2108», 1992 року випуску; «ВАЗ 21091», 1990 року випуску.

В решті зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням від 11 вересня 2019 року визнано право власності ОСОБА_4 на Ѕ частину автомобілів: «Wartburg», 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; «ВАЗ 2109», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; «Opel Omega», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Припинено право власності ОСОБА_4 на Ѕ частину автомобілів: «Wartburg», 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; «ВАЗ 2109», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; «Opel Omega», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - визнавши за ОСОБА_3 право власності на ці автомобілі та стягнувши з нього на користь ОСОБА_4 44 560 грн половини їх вартості.

Суд виходив з того, що квартира та автомобілі набуті ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за час шлюбу та належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, отже, частки сторін у майні є рівними. Квартира не може бути реально поділена між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , внаслідок чого слід визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні та залишити квартиру у спільній частковій власності сторін. Автомобілі мають бути присуджені ОСОБА_3 із стягненням з нього на користь ОСОБА_4 грошової компенсації вартості належної їй частки майна. Оскільки ОСОБА_3 набув гараж після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , то це майно є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу. ОСОБА_4 пропустила позовну давність з поважних причин, а тому її порушене право підлягає захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у зустрічному позові відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що всі автомобілі придбані за особисті кошти ОСОБА_3 і належать йому на праві особистої приватної власності, натомість, суд не врахував цієї обставини, безпідставно поновив ОСОБА_4 строк звернення до суду та неправомірно здійснив поділ автомобілів.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

ОСОБА_3 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині поділу квартири та відмови у поділі гаража, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_4 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути задоволена частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, і не застосував закон (ст. 29 КпШС України, ст. 76 ЦК України в редакції Закону 1963 року), який підлягав застосуванню.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині задоволення зустрічного позову про поділ автомобілів слід скасувати з ухваленням у цій частині вимог нового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 7 квітня 1990 року до 7 жовтня 1998 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

У період з грудня 1996 року до жовтня 1998 року ОСОБА_3 придбав:

- автомобіль «Wartburg», 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 30 січня 1998 року і по теперішній час), вартістю 16 580 грн;

- автомобіль «ВАЗ 2109», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 17 травня 1997 року і по теперішній час) вартістю 39 380 грн;

- автомобіль «Opel Omega», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 27 січня 1998 року і по теперішній час), вартістю 33160 грн;

- автомобіль «Ford Sierra», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 (зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 29 листопада 1997 року та був відчужений ОСОБА_5 1 жовтня 1998 року), вартістю 33 680 грн;

- автомобіль «ВАЗ 21051», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 (зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 17 травня 1997 року та був відчужений ОСОБА_6 7 квітня 2001 року) вартістю 24 610 грн;

- автомобіль «ВАЗ 2104», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 (зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 28 грудня 1996 року та був відчужений ОСОБА_7 27 серпня 1998 року) вартістю 28 760 грн;

- автомобіль «ВАЗ 2108», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 (зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 11 лютого 1998 року та був відчужений ОСОБА_8 20 квітня 2001 року) вартістю 37 300 грн;

- автомобіль «Audi 80», 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 (зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 19 лютого 1998 року та був відчужений ОСОБА_9 7 березня 2011 року) вартістю 58 550 грн;

- автомобіль «ВАЗ 2108», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 (зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 28 грудня 1996 року та був відчужений ОСОБА_10 28 серпня 1998 року) вартістю 37 300 грн;

- автомобіль «ВАЗ 21091», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_10 (зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 6 жовтня 1998 року та був відчужений ОСОБА_11 7 жовтня 1998 року) вартістю 36 530 грн, а всього автомобілів на суму 345 850 грн

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України та ст. 16 Закону України від 7 лютого 1991 року №697-ХІІ «Про власність», які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні положення містяться у чинній ст. 60 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Із положень ч. 1 ст. 28 КпШС України слідує, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

За чинною ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Статтею 76 ЦК України (в редакції Закону 1963 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Схожа норма міститься у чинному ЦК України (стаття 261).

Як передбачено ст. 80 ЦК України (в редакції Закону 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Аналогічні положення закріплені у чч. 4, 5 ст. 267 ЦК України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції (далі Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 22 КпШС України (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Положення ст. 22 КпШС України (ст. 60 СК України) визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що автомобілі придбані ОСОБА_3 у той час, коли він перебував із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_3 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на це майно та не довів, що автомобілі набуті ним за особисті кошти.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що автомобілі належали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень ст. 76 ЦК України (в редакції Закону 1963 року), ст. 261 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 29 КпШС України та ст. 72 СК України, свідчить про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов. До того ж, указані норми містять презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, отже обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення прав покладається на позивача.

При визначенні початку перебігу позовної давності за позовами про поділ майна подружжя слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 23 вересня 2015 року (справа №6-258цс15), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

ОСОБА_4 заявила вимоги про поділ автомобілів після спливу 18 років з часу розірвання шлюбу. Весь цей час вона була обізнана про наявність автомобілів і не цікавилася належним їй майном, отже у 1998 року вона могла довідатися про порушення своїх майнових прав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 пред`явила зустрічний позов 13 березня 2017 року, тобто після спливу позовної давності, та не зверталася до суду з заявою про поновлення строку на захист порушеного права. Позивачка не вказувала на причини пропуску позовної давності, разом із тим, суд першої інстанції розглянув це питання з власної ініціативи, а, поновляючи строк, не зазначив ці причини.

У свою чергу, ОСОБА_3 подав до суду заяву про застосування позовної давності (т. 2 а.с. 112-113).

Отже, ОСОБА_4 пропустила строк позовної давності та не довела поважність причин пропуску цього строку, внаслідок чого її вимоги про поділ автомобілів не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції не врахував названі обставини та дійшов помилкового висновку про підставність та обґрунтованість позову.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Зустрічний позов ОСОБА_4 в частині вимог про поділ автомобілів не може бути задоволений через сплив позовної давності. В цій частині рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

У зв`язку з скасуванням основного рішення суду щодо поділу автомобілів ухвалене 11 вересня 2019 року додаткове рішення щодо цих же вимог втрачає силу.

Щодо судових витрат

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» ОСОБА_3 як особа, віднесена до І категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, звільнений від сплати судового збору, тому з ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути 2 593 грн 88 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (345850:2х1%х150%).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року в частині задоволення зустрічного позову про поділ автомобілів скасувати та в цій частині вимог ухвалити нове рішення.

В зустрічному позові ОСОБА_4 про поділ автомобілів відмовити.

Визнати, що додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 року втратило силу.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 ) на користь держави (отримувач: Управління Казначейства у місті Хмельницькому/місто Хмельницький (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 38045529, р/р UA6080005, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: судовий збір (Хмельницький апеляційний суд, код класифікації доходів 22030101) 2 593 гривні 88 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції Продан Б.Г.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48