Справа № 307/425/19
Провадження № 2/307/766/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Комяті Н.А.

з участю: позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою в якій просить збільшити розмір аліментів стягуваних з відповідача на її користь на підставі рішення Тячівського районного суду від 04.10.2012 р. на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Посилається на те, що після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з нею. Відповідач сплачує аліменти не регулярно. Розмір аліментів визначений рішенням суду у 2012 році не відповідає витратам, які вона несе по утриманню доньки, за комунальні послуги та продукти харчування. З кожним роком істотно зростають ціни основні життєво-необхідні товари і послуги. Просить стягнути аліменти в розмірі 200 грв. на місяць

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що є інвалідом третьої групи, отримує пенсію в розмірі 1400 гривень і не має можливості сплачувати аліменти у тому розмірі в якому просить позивачка. Згідний сплачувати по 1000 грв. на місяць.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тячівського районного суду від 04.10.2012 р.

з відповідача було стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грв.

З довідки Тячівської обєднаної територіальної громади № 165/02-34.1 від 05.02.2019 р. та акту обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що позивачка разом з донькою проживає у будинку батьків.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За правилами ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану та в інших випадках, передбачених сімейним кодексом.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у Законі "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Суд вважає, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та рішення про збільшення розміру аліментів сталася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, змінилася мінімальна зарплата, змінилася середня зарплата, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування, тому є підстави для часткового задоволення позову.

Згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" з 1 січня 2019 року установлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 2027 гривень, а в грудні 2019 р. цей розмір буде становити 2218 грв.

Середня заробітна плата по Україні на жовтень 2012 р. становила 3110 грв., а по Закарпатській області 2415 грв., на лютий 2019 р. по Україні 9429 грв., а по Закарпатській області 8312 гривень.

Визначаючи розмір аліментів суд враховує матеріальний стан позивачки, яка виховує неповнолітню доньку, а також ту обставину, що відповідач як молодий, хоча і частково, але працездатний чоловік, у змозі працювати та заробляти таку суму, щоб сплачувати на утримання своєї доньки ОСОБА_3 1300 грв. на місяць.

Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати по 2000 гривень на місяць позивачка суду не надала.

У відповідності ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

За таких обставин, керуючись 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 180, 184, 192 СК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Збільшити розмір аліментів стягнутих рішенням Тячівського районного суду від 04.10.2012 року, і стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень щомісячно до її повноліття, з моменту набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп. судового збору.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 29.03.2019 року.

Головуючий: Гримут В.І.