Справа № 296/4981/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" лютого 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Житомира цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи Хорошівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшли матеріали вказаної заяви, в якій ОСОБА_1 просить встановити факт постійного його проживання і на момент смерті за адресою: м. Житомир, вул. Героїв Грут (Леваневського), 66, кв. 76 із спадкодавцем ОСОБА_2, який помер 10 листопада 2010 року.

В обґрунтування своїх вимог заявник у своїй заяві вказує, що 10 листопада 2010 року помер його батько ОСОБА_2 (надалі спадкодавець), після смерті якго відкрилась спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 2,4635 га, що розташована на території Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського (Хорошівського) району Житомирської області. Зазначене нерухоме майно спадкодавець 27 січня 2010 року року заповідав йому, про що в свою чергу складено заповіт, посвідчений секретарем Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області ОСОБА_3 ОСОБА_1 бажає успадкувати та отримати у власність вказану земельну ділянку. В останні роки свого життя спадкодавець будучи людиною похилого віку потребовав сторонньої допомоги, в зв'язку з чим у лютому місяці 2010 року переїхав жити до заявника. На день своєї смерті, тобто на день відкриття спадщини, ОСОБА_1 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Леваневського), 66, кв. 76 разом із своїм сином ОСОБА_1 У зв'язку з викладеним та враховуючи те, що заявник не відмовлявся від прийняття спадщини, і в силу вимог ч.1 ст.1221 та ч.3 ст.1268 ЦК України, вважає себе таким, що прийняв спадщину від померлого спадкодавця, ОСОБА_1 був переконаний у добропорядності свого спадкування.

Враховуючи, що діючим законодавством не встановлено граничного строку в межах якого спадкоємець зобов'язаний отримати свідоцтво про право на спадщину, заявник до травня місяця 2018 року не звертався до нотаріуса із проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину від померлого спадкодавця. Листом за № 98/02-14 від 3 травня 2018 року приватний нотаріус Хорошіського районного нотаріального округу ОСОБА_4 повідомив заявника про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки останній пропустив строк для прийняття спадщини.

Ухвалою судді від 13 червня 2018 року було відкрито провадження у даній цивільній справі і призначено судове засідання засідання.

В судовому засіданні заявник свою заяву підтримав та просить про її задоволення у повному обсязі.

Предстаник заінтересованої особи у судове засідання не прибув. Від Хорошівської селищної ради до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника та про визнання вимог заявника.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 2010 року помер ОСОБА_2, 23.11.1936 р. н., після смерті якго відкрилась спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 2,4635 га, що розташована на території Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського (Хорошівського) району Житомирської області.

Відповідно до положень ст.ст.1233, 1234, 1235 ЦК України, вказану земельну ділянку спадкодавець 27 січня 2010 року заповідав своєму синові ОСОБА_1, 27.01.1968 р. н., про що в свою чергу складено заповіт, посвідчений секретарем Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області ОСОБА_3 та зареєстрований за № 16 (а. с. 6).

В останні роки свого життя спадкодавець будучи людиною похилого віку потребовав сторонньої допомоги, в зв'язку з чим у лютому місяці 2010 року переїхав жити до заявника і на день своєї смерті, тобто на день відкриття спадщини, проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Леваневьского), 66, кв. 76 разом із своїм сином ОСОБА_1

У зв'язку з викладеним та враховуючи те, що заявник не відмовлявся від прийняття спадщини, і в силу вимог ч.1 ст.1221 та ч.3 ст.1268 ЦК України, ОСОБА_1 вважає себе таким, що прийняв спадщину від померлого батька і він переконаний у добропорядності свого спадкування.

Враховуючи, що діючим законодавством не встановлено граничного строку в межах якого спадкоємець зобов'язаний отримати свідоцтво про право на спадщину, заявник не звертався до нотаріуса із проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину від померлого спадкодавця.

У подальшому, в травні місяці 2018 року, заявник звернувся до приватного нотаріуса Хорошіського районного нотаріального округу ОСОБА_4 з проханням видати свідоцтво про право на спадщину. Однак, нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій, оскільки заявник пропустив строк для прийняття спадщини.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.ч.2,4 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішення спору про право.

Відповідно до ст.ст.1217, 1233, 1234, 1235 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно з ч.1 ст.1268, ч. 1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У той же час ч.3 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільній вибір місця проживання в Україні» (в редакції чинній на момент смерті ОСОБА_7) встановлено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Отже, з викладеного вбачається, що законодавство, діюче на момент смерті спадкодавця, не ставило в залежність визначення (встановлення) місця проживання фізичної особи від здійснення реєстрації такого місця проживання; реєстрація місця проживання фізичної особи - це лише офіційне визнання державою місця проживання фізичної особи.

Таким чином, у розумінні вимог законодавства чинного на момент смерті спадкодавця, місцем проживання ОСОБА_2 була квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлення факту постійного проживання заявника з батьком на час відкриття спадщини за вказаною адресою необхідно ОСОБА_1 з метою підтвердження факту прийняття останнім спадщини від померлого спадкодавця та подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що входить в спадкову масу.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Заявлений факт встановлюється з метою оформлення належним чином спадщини.

Вирішуючи дану заяву по суті, суд враховує всі обставини і оцінює всі отримані докази з точки зору справедливості, добросовісності закріплених в ст.3 ч.1 п.п.5,6 ЦК України та неприпустимості позбавлення особи права на судовий захист, відповідно до ст.293 ЦПК України шляхом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі зазначеного, суд вважає доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, у зв'язку з чим заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4, 76-80, 90, 95, 258, 259, 263-265, 273, 293-294, 315-319, 352-355 ЦПК України, ст.ст.3, 1216, 1218, 1264 ЦК України, Конституцією України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1, 27 січня 1968 р. н., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, із спадкодавцем ОСОБА_2, який помер 10 листопада 2010 року, на час відкриття спадщини за адресою: за адресою: м. Житомир, вул. Героїв Грут (Леваневського), 66, кв. 76.

Рішення може бути оскаржене в Житомирському апеляційному суді через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський