Дата документу 27.03.2019 Справа № 320/7051/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/7051/17 Головуючий у 1 інстанції: Редько О.В. Провадження № 22-ц/807/964/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А
27 березня 2019 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
ОСОБА_2
при секретарі: Кулабуховій І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізький області у особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізький області ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_5,
ОСОБА_4 звернулась до суду із скаргою на неправомірні дії державного виконавця.
Скаржник ОСОБА_4 в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що на виконанні у державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 перебувало виконавче провадження ВП № 54634694 про усунення перешкод в користуванні шляхом вселення ОСОБА_5 у будинок № 142 по вул. Інтеркультурна в м. Мелітополі на підставі виконавчого листа, виданого Мелітопольським міськрайонним судом по справі № 320/4598/16-ц.
11.09.2017 року вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2017 року, в якій державний виконавець п. 2 надає їй можливість протягом 10 днів добровільно виконати рішення суду.
21.09.2017 року вона подала начальнику Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби письмову заяву про добровільне виконання рішення суду протягом 10 днів, просила винести постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним виконанням рішення суду про вселення ОСОБА_5, скасувати п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2017 року, яким стягнуто з неї як боржника виконавчий збір у розмірі 6400,00 грн. У підтвердження добровільного виконання рішення суду вона додала акт про добровільне вселення ОСОБА_5 26.08.2017 року о 12.30 год. у присутності свідків: ОСОБА_6, адреса: пров. Крилова, 39 в м. Мелітополі, ОСОБА_7, адреса: вул. Ватутіна, 21 в м. Мелітополі, ОСОБА_8, адреса: вул. Інтеркультурна, 142 в м. Мелітополі.
Однак, державний виконавець, незважаючи на добровільне виконання нею рішення суду, стягнула з неї кошти на користь Мелітопольського міськрайонного відділу ВДВС у розмірі 6400,00 грн.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просила суд винести постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду про вселення ОСОБА_5, скасувати п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2017 року, яким з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 6400,00 грн.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року скаргу задоволено.
Скасовано постанову державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 від 06.09.2017 року у частині стягнення виконавчого збору з ОСОБА_4 у розмірі 6400 грн.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Мелітопольський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Запорізький області у особі державного виконавця Кружнової Я.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою в задоволені скарги відмовити.
ОСОБА_4 до судового засідання апеляційного суду повторно не з»явилась. В перше судове засідання 27 лютого 2019р. скаржниця не отримала судову повістку та копію апеляційної скарги, які були направлені їй за зазначеною нею адресою: м. Мелітополь, вул. Інтеркультурна, б. 142, але повернулись до суду за незапитом ( а.с. 152-158).
Судове засідання 27 березня 2019р. ОСОБА_4 просила відкласти, надавши письмове клопотання, у якому зазначила, що знаходиться в скрутному матеріальному становищі та приїхати до м. Запоріжжя на розгляд справи не має можливості.
Колегія вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для відкладення розгляду справи, оскільки скрутне матеріальне становище заявника може тривати, але розгляд справи в апеляційному суді обмежується місячним строком для перегляду ухвал суду першої інстанції від дня відкриття апеляційного провадження.
Апеляційне провадження у цій справі відкрито 29 січня 2019р. та справу вперше призначено до розгляду в межах місячного строку, з урахуванням навантаження на суддю та строку на відзив, на 27 лютого 2019р., яке не відбулось через незапит ОСОБА_4 поштової кореспонденції із суду, про що указано працівником пошти на повернутому конверті із вкладеннями копій ухвали про відкриття апеляційного провадження, апеляційної скарги та судової повістки.
Отже, колегія вважає, що заявник ОСОБА_4 не позбавлена була можливості у випадку скрутного матеріального становища заявити про розгляд справи в режимі відеоконференції, проведення якої можливо було призначити в одному із приміщень суду в м. Мелітополі, але такого клопотання не спрямувала.
ОСОБА_5 було повідомлено телефонограмою, оскільки судові повістки він також не отримує.
За вказаних обставин, колегія вважає, що підстав для відкладення розгляду справи не мається, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 172 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5
При цьому, колегія не брала до уваги письмовий відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, оскільки він не був підписаний заявником.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення державного виконавця Кружнової Я.А., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Вбачається, що у поданій до суду скарзі від 27.09.2017р. ОСОБА_4 оспорювала саме покладення пунктом 3 постанови державного виконавця Кружнової Я.А. про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2017р. на неї як боржника виконавчого збору у розмірі 6400 грн., оскільки нею протягом 10 днів з дня отримання цієї постанови було добровільно виконано виконавчий лист про усунення перешкод ОСОБА_5 шляхом його вселення до будинку 142 по вул.. Інтеркультурній в м. Мелітополі. Одночасно просила винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв»язку з фактичним виконанням вказаного виконавчого листа № 320/4598/16-ц.
Судом відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 05 жовтня 2017р. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 12 жовтня 2017р. ( а.с. 10).
Між тим, державним виконавцем вже 13 жовтня 2017р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 54634694 на підставі пункту 9 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв»язку з повним фактичним виконанням боржником зобов»язання за виконавчим документом.
Тому на розгляді суду залишилась частина скарги ОСОБА_4 стосовно правомірності покладення на неї обов»язку зі сплати виконавчого збору в сумі 6400 грн., яку суд розглянув по суті, задовольнивши скаргу у зв»язку з її обґрунтованістю.
Державний виконавець у апеляційній скарзі вважає висновки суду помилковими, оскільки відбулось примусове виконання рішення суду, яке боржник ОСОБА_4 добровільно в десятиденний строк не виконала, оскільки примусове вселення стягувача ОСОБА_5 відбулось лише 06.10.2017р., про що складено відповідний акт.
Відповідно до положень статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України № 1404-УІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.
Згідно із частиною 2 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-УІІІ закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, штрафу, витрат, пов»язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, прийнятих у виконавчому провадженні щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Таким чином, суд першої інстанції розглянув по суті скаргу, яка не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції адміністративного суду, і таке порушення є обов»язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, що надає право апеляційному суду вийти за межі апеляційної скарги у відповідності до положень ч. 4 ст. 367, ч. 2 ст. 377 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України, зокрема, з підстав, зазначених у п. 1 ч. 1 цієї норми, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Зважаючи на все вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 на пункт 3 постанови державного виконавця, який стосується виконавчого збору, яку належить розглядати за правила адміністративного судочинства.
Керуючись ст.ст. 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізький області у особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року у цій справі скасувати, провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову державного виконавця в частині стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні закрити.
Роз»яснити ОСОБА_4 її право на звернення з такою скаргою в порядку адміністративного судочинства.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: