ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/35/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Партер Нерухомості» до ОСОБА_1 про стягнення вартості наданих послуг за договором із урахуванням фінансових санкцій, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі ТОВ «Партер Нерухомості» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості наданих послуг за договором із урахуванням фінансових санкцій. Мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Партер Нерухомості» щодо отримання послуг з продажу належної їй квартири АДРЕСА_1 . За наслідками домовленностей 27 квітня 2018 року між ТОВ «Партер Нерухомості» та ОСОБА_1 було укладеного договір про надання інформаційних послуг з метою продажу нерухомості - квартири, яка розтащована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2.1 договору замовник з метою продажу об`єкту в порядку та на умовах, визначених цим договором, за винагороду замовляє комплекс інформаційних послуг, а виконавець зобов`язується за винагороду надати замовнику відповідно до його завдання інформаційні послуги, пов`язані з пошуком покупця об`єкта нерухомості у обсязі та на умовах, визначених цим договором. Положенням п. 4.1 такого договору передбачено, що замовник сплачує за надані виконавцем послуги - винагороду в розмірі 26 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 1 000 доларів США протягом __ календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг або договору відчудження об`єкта, у залежності від того, яка подія настала раніше. Розмір винагороди виконавцю не залежить від того, чи залучалися треті особи до виконання даного договору. З часу укладення договору позивачем сумлінно виконувались умови договору за допомогою залученої за цивільно-правовим договором особи: здійснювалась рекламна компанія щодо об`єкту нерухомості в мережі «Інтернет» із зазначенням контактних даних директора позивача та агента, встановлена зовнішня реклама з контактним номером телефону агента, проводилися зустрічі та перемовини з потенційними покупцями, організовувались систематичні огляди квартири. Звіти про здійснені демонстрації передавались відповідачу по телефону. Загалом було здійснено 30 оглядів квартири, загальна вартість фактично наданих з 27 квітня 2018 року послуг складає 8 400 грн., яка складається із таких складових: витрати на оплату послу залученої особи - 4 650 грн., витрати на пальне, транспорт - 600 грн., витрати на рекламу в мережі «Інтернет» - 1 550 грн., витрати на виготовлення зовнішньої реклами - 800 грн., адміністративні витрати (мобільний зв`язок, організація робочого місця залученої особи) - 800 грн. У серпні 2018 року виконавцем договору обов`язки за таким договором було виконано, а саме знайдено покупця об`єкта за ціною та на умовах, що були встановлені під час укладення договору. 20 серпня 2018 року на адресу відповідача товариством надіслано повідомлення про повне виконання обов`язків за договором та пропозицією узгодити дату укладення договору про відчудження квартири, яке було отримано відповідачем, проте 03 вересня 2018 року товариство отримало від замовника лист, у якому відповідач зазначив, що йому позивачем послуги не надавались, умови договору ним не виконувались й не виконані, а тому останній відмовився від договору, оскільки покупця на квартиру виконавець не знайшов. Таку позицію відповідача товариство розцінює, як спробу ухилитися від виконання договору та сплати останнім фактично понесених товариством під час виконання договору витрат, претензія щодо якого товариством направлена відповідачу, проте залишена замовником без виконання, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Ураховуючи положення п. 5.2 договору, яке передбачає фінансову санкцію за порушення строків розрахунків за договором - 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунку, що складає 1 680 грн. 00 коп., відповідно до стягнення підлягає фактично понесені виконавцем послуг - товариством витрат в сумі 8 400 грн. 00 коп. та 1 680 грн. 00 коп. - пені, що уцілому становить 10 080 грн. 00 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, діюча на підставі ордеру про надання правової допомоги від 08 жовтня 2018 року (а.с.61, 62-65), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за договором про надання послуг та його умов. Вважає, що наразі договірні відносини між сторонами припинені.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 , діючий на підставі ордеру про надання правової допомоги від 19 лютого 2019 року (а.с.60), позовні вимоги не визнав уцілому за недоведеністю та безпідставністю, вважаючи не виконаними з боку виконавця умови договору про надання послуг, оскільки покупця на квартиру не знайдено, квартиру не продано, а вимоги, визначені за таким позовом не ґрунтуються на положеннях договору про надання послуг. Вважає, що винагорода за виконану роботу передбачалась лише у разі виконання договору за правилом п. 4.1 такого договору, а за фактично понесені витрати виконавцем договору без наслідків виконання такого договору, витрати відшкодуванню не підлягають.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у договірних/зобов`язальних правовідносинах на підставі договору від 27 квітня 2018 року про надання інформаційних послуг з метою продажу нерухомості - належної відповідачці квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу.

Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони погодили умови договору своїми підписами.

Сторони відповідно до вказаного договору засвідчили, що всі його умови їм зрозумілі й вони вважають їх справедливими по відношенню до себе та підтвердили свою здатність їх виконувати уцілому.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Так, відповідно до п. 2.1 договору замовник з метою продажу об`єкту у порядку та на умовах, визначених цим договором, за винагороду замовляє комплекс інформаційних послуг, а виконавець зобов`язується за винагороду надати замовнику відповідно до його завдання інформаційні послуги, пов`язані з пошуком покупця об`єкта нерухомості у обсязі та на умовах, визначених цим договором. Положенням п. 4.1 такого договору передбачено, що замовник сплачує за надані виконавцем послуги - винагороду в розмірі 26 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 1 000 доларів США протягом __ календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг або договору відчудження об`єкта, у залежності від того, яка подія настала раніше. Розмір винагороди виконавцю не залежить від того, чи залучалися треті особи до виконання даного договору.

Позивач вважає, що з часу укладення договору ним як виконавцем сумлінно виконувались умови договору за допомогою залученої за цивільно-правовим договором особи: здійснювалась рекламна компанія щодо об`єкту нерухомості в мережі «Інтернет» із зазначенням контактних даних директора позивача та агента, встановлена зовнішня реклама з контактним номером телефону агента, проводилися зустрічі та перемовини з потенційними покупцями, організовувались систематичні огляди квартири. Звіти про здійснені демонстрації передавались відповідачу по телефону. Загалом було здійснено 30 оглядів квартири, загальна вартість фактично наданих з 27 квітня 2018 року послуг складає 8 400 грн., яка складається із таких складових: витрати на оплату послу залученої особи - 4 650 грн., витрати на пальне, транспорт - 600 грн., витрати на рекламу в мережі «Інтернет» - 1 550 грн., витрати на виготовлення зовнішньої реклами - 800 грн., адміністративні витрати (мобільний зв`язок, організація робочого місця залученої особи) - 800 грн. Вважає, що в серпні 2018 року ним як виконавцем договору обов`язки за таким договором було виконано, а саме знайдено покупця об`єкта за ціною та на умовах, що були встановлені під час укладення договору. 20 серпня 2018 року на адресу відповідача товариством надіслано повідомлення про повне виконання обов`язків за договором та пропозицією узгодити дату укладення договору про відчудження квартири, яке було отримано відповідачем, проте 03 вересня 2018 року товариство отримало від замовника лист, у якому він зазначив, що йому виконавцем послуги не надавались, умови договору ним не виконувались й не виконані, а тому останній відмовився від договору, оскільки покупця на квартиру виконавець не знайшов. Таку позицію відповідача товариство розцінює, як спробу ухилитися від виконання договору та сплати останнім фактично понесених товариством під час виконання договору витрат, претензія щодо якого товариством направлена відповідачу, проте залишена замовником без виконання.

Товариство, вважаючи виконаними свої зобов`язання за договором про надання інформаційних послуг, просить стягнути з відповідача як замовника послуг фактично понесені товариством витрати під час виконання договору, проте з такою позицією суд погодитися не може, виходячи із таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Так, відповідно до п. 2.1 договору замовник з метою продажу об`єкту у порядку та на умовах, визначених цим договором, за винагороду замовляє комплекс інформаційних послуг, а виконавець зобов`язується за винагороду надати замовнику відповідно до його завдання інформаційні послуги, пов`язані з пошуком покупця об`єкта нерухомості у обсязі та на умовах, визначених цим договором. Положенням п. 4.1 такого договору передбачено, що замовник сплачує за надані виконавцем послуги - винагороду в розмірі 26 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 1 000 доларів США протягом __ календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг або договору відчудження об`єкта, у залежності від того, яка подія настала раніше. Розмір винагороди виконавцю не залежить від того, чи залучалися треті особи до виконання даного договору.

Тобто, вказаний договір передбачив чітко визначені підстави для проведення виплати виконавцю (товариству) послуг гонорару (розрахунку) за виконану ним роботу - винагороду у розмірі 26 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 1 000 доларів США, яка сплачується протягом __ календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг або договору відчудження об`єкта, у залежності від того, яка подія настала раніше. Розмір винагороди виконавцю не залежить від того, чи залучалися треті особи до виконання даного договору (пункт 4.1 догвору).

Водночас пунктом 4.2 такого договору передбачено, що обов`язкові платежі державного бюджету та інші витрати, пов`язані з виконанням замовлення не включені у вартість послуг за цим договором. Проте, всупереч цього положення й положення пункту 4.1 позивач нараховує можливо понесені ним витрати за невиконаним договором, оскільки відчудження об`єкта не відбулось й акт приймання-передачі наданих послуг за наслідками виконання договору сторонами не підписаний, що визнається й не оспорюється стронами.

Суд звертає увагу на те, що таким договором передбачені вичерпні підстави для виплати лише «винагороди» за виконану роботу, визначену пунктом 4.1 договору, а поняття «про понесені витрати виконавцем» за договором, такого положення не містить, відповідно строни договору його не погоджували й не визначали дійсну ціну таких витрат, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають, як такі, що не обумовлені договором, адже покладення на сторону договірних відносин зобов`язання, яке не передбачене договором, суперечить закону.

Так, відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Така позиція ґрунтується також й на положенні про зобов`язальне право.

Наразі, як встановлено в ході розгляду справи, зобов`язання за договором про надання послуг між стронами прининені, що ними визнаються й не спростовуються.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а федитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших іктів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правові наслідки порушення зобов`язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов`язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13).

Суд вважає, що вимоги позивача за наслідками надання послуг виходять за межі обумовленого сторонами договору умов, а тому право позивача, зважаючи на наслідки виконання такого договору та його умов, не порушене, а його позиція будується на власному тлумаченні умов договору.

Так, такий договір містить положення про визначення, що використовуються у договорі (розділ 1 договору), проте поняття про «фактично пронесені витрати» останній не містить, що підтверджує хибність позиції позивача, адже за умовами цього договору замовник сплачує виконавцю грошові кошти за надані послуги - так звану «винагороду» у розмірі 26 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 1 000 доларів США (пункт 4.1 договору), інші кошти, й у тому числі, пропоновані позивачем - «фактично понесені витрати», умови договору не містять, а тому й вимагати щодо їх сплати замовником виконавець не вправі. Така позиція погоджена положенням пункту 4.2 договору, яке передбачає, що й інші витрати, пов`язані з виконанням замовлення не включені у вартість послуг за цим договором.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно, окрім визначеної підстави, й із урахуванням відсутності належних та допустимих доказів щодо фактично понесених позивачем витрат під час виконання договору, які не обумовлені таким договором, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Зважаючи на наслідки розгляду справи відповідно до положення ст.141 ЦПК України, судові витрати покласти на строну позивача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 11, 16, 509, 526, 611, 627, 628, 629, 901, 902, 903 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Партер Нерухомості» до ОСОБА_1 про стягнення вартості наданих послуг за договором із урахуванням фінансових санкцій, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: