233 Справа № 233/4304/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря судового засідання Франчук А. О., заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), представник заявника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), позивач Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50) про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецькій області у цивільній справі № 233/4304/16-ц від 28.03.2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні вимог про стягнення з нього заборгованості по процентах за користування кредитом, пені, комісії та штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог заявник послався на те, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/4304/16-ц позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, стягнути з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 січня 2012 року в загальному розмірі 40940,13 грн, з яких 8266,16 грн заборгованість за кредитом; 32673, 97 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

Зазначене судове рішення було вмотивовано наявністю кредитного договору б/н від 30.01.2012 року, який, на думку суду, був укладений між позивачем та відповідачем, за установленою в АТ КБ «ПриватБанк» практикою, за принципом укладення договору приєднання (ст. 634 ЦК України) шляхом підписання відповідачем анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які разом з Тарифами банку оприлюднені на сайті ПриватБанку; неповерненням відповідачем коштів в сумі 8266,16 грн, зарахованих в АТ КБ «ПриватБанк» на його платіжну картку Кредитка «Універсальна», розрахунком заборгованості, а також роздрукованим з сайту АТ КБ «ПриватБанк» витягами з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Рішення суду № 233/4304/16-ц хоча й не містить прямого посилання, але цілком узгоджене з правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постанові від 24.09.2014 року у справі №6-144цс14).

Проте усталена практика АТ КБ «ПриватБанк» з укладення договорів споживчого кредитування шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку була ретельно досліджена Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду касаційної скарги у справі № 342/180/17, обставини якої є аналогічними до обставин справи № 233/4304/16-ц.

За результатами розгляду справи № 342/180/17, ВП ВС було встановлено:

1)неналежність такого доказу, як роздруківка витягів з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку із сайту позивача, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дії однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування;

2)мінливий характер Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, розміщений на сайті ПриватБанку, через неодноразове внесення змін самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з 18 лютого 2011 року по 20 лютого 2017 року;

3)неможливість застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, через те, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період часу з 18 лютого 2011 року по 20 лютого 2017 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову;

4)надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов з огляду на їх мінливий характер за відсутності підтверджень які саме Умови та правила банківських послуг були запропоновані відповідачу, а також за відсутності в анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, не є стандартними (типовими) формами, що встановлені до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин;

5)Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановленими ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З огляду на це ВП ВС дійшла висновку про відступ від висновку ВСУ щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року № 6-144цс14.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/4304/16-ц ґрунтувалося лише на анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифів Банку, які були ним підписані. Тому вважає, що суд дійшов безпідставного висновку, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також про обізнаність відповідача з порядком та умовами погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів.

Зазначені обставини є істотними та мають суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки є підставою для стягнення з відповідача значно меншої суми заборгованості на користь банку. Про існування таких обставин ОСОБА_1 дізнався лише з прийняттям Великою Палатою Верховного Суду 03 липня 2019 року постанови у справі № 342/180/17, обставини якої є аналогічними до обставин справи № 233/4304/16-ц.

Заявник та представник заявника у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з тих же підстав, просили заяву задовольнити.

Представник АТ КБ ПриватБанк, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, його неявка згідно із ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/4304/16-ц від 28 березня 2017 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 січня 2012 року у розмірі 40 940, 13 грн, з яких: 8266,16 грн заборгованість за кредитом; 32673,97 грн заборгованість по процентам за користування кредитом. В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. Рішення суду набрало законної сили 15 квітня 2017 року.

Заявник зазначає, що підставою для перегляду рішення суду № 233/4304/16-ц від 28 березня 2017 року за нововиявленими обставинами є правова позиція щодо застосування норм права, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 342/180/17.

Частиною 2 статті 423 ЦПК України встановлений виключний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, серед яких така підстава, як прийняття Великою Палатою Верховного Суду правової позиції щодо застосування норм права, відсутня.

Крім того, частиною 4 ст. 423 ЦПК України встановлено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 3.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п.40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

Отже, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами у зв`язку з прийняттям ВП ВС правової позиції щодо застосування норм права, яка викладені у постанові від 03 липня 2019 року № 342/180/17 є безпідставною.

У зв`язку з тим, що прийняття Великою Палатою Верховного Суду правової позиції щодо застосування норм права не віднесено процесуальним Законом до підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, клопотання про поновлення строків на подання заяв про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами судом не вирішувалось.

Згідно п. 1 ч. 3ст. 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За таких обставин у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 28 березня 2017 року за нововиявленими обставинами слід відмовити, а рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 28 березня 2017 року - залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 423, 429 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/4304/16-ц від 28 березня 2017 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити в силі.

Повний текст ухвали складено 31 жовтня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О. В. Каліуш