Справа № 444/2764/17
Провадження № 2/444/65/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/повне/

01 квітня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя осба : Зашківська сільська рада Жовківського району про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати заповіт своєї матері ОСОБА_3 від 07 липня 2003 року, посвідчений сільським головою Зашківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 46 недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є сином та спадкоємцем покійної ОСОБА_3. За своє життя ОСОБА_3 склала декілька заповітів від 16.05.1997 року № 19, 16.05.1997 року № 20, 15.02.2000 року № 11, 07.07.2003 року № 46, які визначали різний обсяг спадкових прав її спадкоємцям.

Зазначає, що за час після відкриття спадщини спадкування відбулося за останнім заповітом від 07.07.2003 року, відповідно до якого він та відповідач ОСОБА_2М успадкували майко ОСОБА_3 в рівних частинах, окрім земельної ділянки згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 120970, яка згідно цього заповіту відійшла до відповідача повністю. Проте, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні від 10.02.2016 року № 0000187 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,3 ст. 358 КК України, стало відомо, що заповіт від 07.07.2003 року, не був складений та підписаний спадкодавцем ОСОБА_3, що підтверджується висновком проведеної в рамках кримінальної справи почеркознавчої експертизи.

Крім цього зазначає, що заповіт від 07.07.2003 року вчинений та підписаний не спадкодавцем, відтак він не відповідає вимогам законодавства, що діяли на час його складення, а тому не може вважатися вчиненою спадкодавцем угодою (правочином) та є недійсним.

Вказує, що реалізація відповідачем спадкових прав за заповітом від 07.07.2003 року, який є недійсним, призвела до порушення його спадкових прав за заповітом від 15.02.2000 року, зокрема права успадкування та власності на земельну ділянку згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 120970.

У зв»язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить такий задоволити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3. За своє життя ОСОБА_3 склала декілька заповітів від 16.05.1997 року № 19, 16.05.1997 року № 20, 15.02.2000 року № 11, 07.07.2003 року № 46, які визначали різний обсяг спадкових прав її спадкоємцям.

Відповідно до норм Цивільного Кодексу України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

В той же час, жодної з передбачених статтею 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

Окрім цього судом встановлено, що за час після відкриття спадщини спадкування відбулося за останнім заповітом від 07.07.2003 року, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2М успадкували майно ОСОБА_3 в рівних частинах, окрім земельної ділянки згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 120970, яка згідно цього заповіту відійшла до відповідача повністю.

З матеріалів справи вбачається, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні від 10.02.2016 року № 0000187 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,3 ст. 358 КК України, позивачу стало відомо, що заповіт від 07.07.2003 року, не був складений та підписаний спадкодавцем ОСОБА_3

Так, під час розслідування даного кримінального провадження слідчим неодноразово призначено почеркознавчі експертизи, зокрема ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 13.12.2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя осба : Зашківська сільська рада Жовківського району про визнання заповіту недійсним було зупинено до закінчення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000187 відповідно до постанови від 10.12.2018 року.

Відповідно до проведеної експертизи № 6/715 від 21.12.2018 року, експертом постановлено висновок з якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3, який наявний в графі «ПІДПИС : ________ П. ОСОБА_3» в заповіті від імені ОСОБА_3, зареєстрованому за № 46 від 07.07.2013 року виконаний ОСОБА_3 Пелагією Андріївною.

Разом з тим суд враховує, що ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 01.04.2019 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення повторної почеркознавчої експертизи відмовлено, оскільки позивачем не надано додаткових матеріалів в обґрунтування необхідності проведення вказаного дослідження.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, та те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтвердили позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючисьст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя осба : Зашківська сільська рада Жовківського району про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя : Мікула В. Є.

Повний текст рішення виготовлено 02.04.2019 року.