Єдиний унікальний номер 236/2697/18 Номер провадження 22-ц/804/731/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Біляєвої О.М., Никифоряк Л.П.

розглянувши в письмовому провадженні без виклику сторін в місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, оплати за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (справа № 236/2697/18, суддя Ткачов О.М., повний текст рішення складено 18 грудня 2018 року у місті Лиман Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 року № 938 його перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця») (далі - АТ «Укрзалізниця») про стягнення заборгованості по оплаті праці, в якому просила стягнути з відповідача на її користь:

- заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 3 915,50 грн.;

- компенсацію за невикористану відпустку сумі 3 139,68 грн.;

- оплату за час вимушеного простою в сумі 14 316,22 грн.;

- вихідну допомогу при звільненні у зв'язку із скороченням штату працівників в сумі 6 472,79 грн.;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 64 506,20 грн.,

а всього - 92 350,39 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебувала в трудових відносинах з регіональною філією «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 17 липня 2017 року звільнена з роботи на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату. Оскільки та на день звільнення їй не виплачені зазначені суми, вона й просила стягнути їх з відповідача та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року вказаний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість з компенсації за невикористану відпустку в сумі 3 139,68 грн., заробітній платі за час вимушеного простою - 12 672,25 грн., вихідній допомозі при звільненні у зв'язку із скороченням штату працівників - 6 472,79 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 64 506,20 грн.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 2 339 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у дохід держави у розмірі 620,22 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави у розмірі 704,80 гривень.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено у зв'язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Із вказаним рішенням не погодилось Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначив, що він не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль на виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Виробничий підрозділ «Родаковська дистанція колії» входив до переліку виробничих підрозділів структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та здійснював господарську діяльність на території окремих районів Луганської області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження.

Відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці» від 05 грудня 2008 року № 489, а саме: наказів (розпоряджень) про прийняття на роботу; наказів (розпоряджень) про надання відпустки; наказів (розпоряджень) про припинення трудового договору (контракту); табеля обліку використання робочого часу; розрахунково - платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

Також, відповідач зазначає, що позивачем надано недостовірну інформацію відносно розміру компенсації за невикористану відпустку , яка безпідставно збільшена на 1 742,61 грн., та розміру вихідної допомоги при звільненні у зв'язку із скороченням штату працівників, яка необгрунтовано завищена на 1 635,07 грн.

Окрім цього, науково-правовим висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно АТ «Українська залізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, яка непідконтрольна українській владі, починаючи з 20 березня 2017 року, що унеможливило виконання відповідачем своїх зобов'язань, передбачених ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Науково-правовим висновком Торгово - промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

У зв'язку з цим відсутні правові підстави для застосування вимог ст. 117 КЗпП України стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача.

Суд першої інстанції не врахував ці обставини, а докази відповідача, надані на підтвердження вказаних обставин визнав неналежними та недопустимими.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є трудовою, ціна позову складає 92 350,39 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

З трудової книжки позивача ОСОБА_1 (серійний номер НОМЕР_1) вбачається, що позивач працювала у відповідача на різних посадах, а 17 липня 2017 року звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників , згідно з ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 10-12). Знаходження ОСОБА_1 в трудових відносинах з Акціонерним товариством «Укрзалізниця» доведено, документально підтверджено. Останній запис в трудовій книжці позивача здійснено відповідачем.

В обґрунтування своїх вимог позивачем надано розрахункові листи (табуляграми), які видані Родаковською дистанцією колії (код за ЄРДПОУ 40150216) (а.с. 24, 94-97).

Згідно розрахункових листів, заборгованість по виплаті заробітної плати без урахуванням проведених утримань податків та внесків (сума до оподаткування) становить: за березень 2017 року - 5 559,47 грн.; квітень 2017 року - 3 596,18 грн.; травень 2017 року - 3 596,18 грн.; червень 2017 року - 3 596,18 грн.; липень 2017 року - 11 496,18 грн. В табуляграмах за березень - липень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою, за липень 2017 року - нарахування компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної та матеріальної допомоги (а.с. 24, 94-97). Документи за період з квітня по липень 2018 року завірені підписом начальника Виробничого підрозділу Родаковська дистанція колії Мальцевим Ю.О. та головного бухгалтера цього підрозділу Горовик І.І.

У відзиву на позовну заяву, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» не оспорює той факт, що при звільненні позивача ОСОБА_1, остаточний розрахунок з нею не проведено, зазначивши, що підтвердження заборгованості по заробітній платі ускладнюється відсутністю первинної бухгалтерської документації, оскільки регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» знаходиться в місті Лиман Донецької області, а фактичне місце роботи позивача розташовано в місті Луганськ, на непідконтрольній території України, де проводиться антитерористична операція.

Акціонерним товариством «Українська залізниця» не оспорюється та не ставиться під сумнів долучені позивачем розрахункові листи (табуляграми) з позиції належності та допустимості таких доказів.

Відповідачем суду надано копію відомості на виплату грошей № 553 за березень 2017 року, в якій зазначено, що 10 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 отримала у відповідача1 836, 36 грн. - частину зарплати за березень 2017 року (а.с. 48-50).

Суд першої інстанції, врахувавши викладене, та з огляду на те, що відповідачем не доведено факт проведення повного розрахунку після звільнення, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, дійшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. З відповідача підлягає стягненню заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 2 339 гривень (з урахуванням отриманої 10 липня 2017 року позивачем суми грошей за першу половину березня 2017 року) (без утримання податків та зборів); заробітна плата за час вимушеного простою за період з квітня 2017 року по липень 2017 року в сумі 12 672,25 грн., вихідна допомога при звільненні у зв'язку із скороченням штату працівників в розмірі 6 472,79 грн., компенсація за невикористану відпуску в сумі 3 13,68 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 64 506,20 грн. (з яких підлягають утриманню податки та обов'язкові платежі).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При вирішенні справи суд посилався на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 97, 116, 117 КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», що регулюють спірні правовідносини.

Однак, повністю погодитись з рішенням суду першої інстанції не можливо, виходячи з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заробітної плати за березень - липень 2017 року, копії наказу про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату суми заборгованості з виплати на користь позивача: зарплати за березень 2017 року в сумі 2 339 грн.( без утримання з цієї суми податків і зборів); оплати простою за період з квітня по липень 2017 року в розмірі12 672, 25 грн.;вихідної допомоги при звільненні у зв'язку зі скороченням штату в сумі 6 472,79 грн. грн. (з яких слід утримати податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі).

Будь-якими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції відповідачем не спростовано.

Посилання АТ «Укрзалізниця» в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, апеляційний суд відхиляє. Так, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження позовних вимог позивач надав докази, які суд визнав належними та допустимими. На їх спростування відповідач доказів суду не надав, окрім своїх тверджень про відсутність у нього первинних документів на підтвердження заборгованості з оплати праці.

Що ж стосується довідки відповідача № 298/2 від 25 вересня 2018 року про розрахунок оплати середньомісячної зарплати для визначення вихідної допомоги при звільненні, то апеляційний суд враховує, що в цій довідці відображена наступна інформація: позивач ОСОБА_1 за березень 2017 року відпрацював 79 годин при нормі у 175 годин, та отримав за це 2 337,49 грн. За квітень 2017 року позивач відпрацював 0 годин, при нормі 175 годин та отримав 0 грн. Всього, за два місяця позивач відпрацював 79 годин при нормі 327 годин та отримав за це 2 337,49 грн. Однак, середня заробітна плата за 2 місяця згідно вказано довідки становить 4 837,72 грн., що є суперечливим та викладено з логічними помилками. Отже, апеляційний суд не приймає вказану довідку, як належний та допустимий доказ для висновку про неправильне нарахування розміру вихідної допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по заробітній платі (заробітній платі за час вимушеного простою) за період з березня 2017 року по липень 2017 року та вихідній допомозі при звільненні у зв'язку із скороченням штату працівників.

Однак, з висновком суду першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні апеляційний суд не погоджується, а апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» в цій частині підлягає задоволенню, рішення суду в цій частині - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду.

Водночас, як передбачено ч. 2 ст.115 ЦПК України, суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права, як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Так, до матеріалів цивільної справи судом першої інстанції долучено копію Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який наданий відповідачем (а.с. 54 - 62).

Як вбачається з пункту 7 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Із відзиву на позов представника відповідача вбачається, що відповідач не мав можливості провести відповідні розрахунки з позивачем при звільненні через дію форс-мажорних обставин, що узгоджується з іншими матеріалами справи.

При вирішенні справи апеляційний суд враховує Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року, відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 КЗпП України у даній конкретній справі.

Водночас апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що судом невірно було визначено суму компенсації за невикористану відпустку.

Так, відповідно до наказу «Про припинення трудового договору» № 1662-ОС від 17 липня 2017 року позивачу повинно бути сплачено компенсацію за 9 днів невикористаної відпустки. Однак, суд першої інстанції помилково, на підставі табуляграми за липень 2017 року, дійшов до висновку, що позивач має право на компенсацію за невикористану відпуску за 16 днів у сумі 3 139,68 грн.

Відповідно до абз. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

З наданих сторонами доказів убачається, що позивач ОСОБА_1 за 12 календарних місяців отримала 55 967,11 грн. Відтак, середньоденний заробіток становить 153,33 грн. (із розрахунку 55 967,11 грн. / 365 календарних днів)

Враховуючи вказане, компенсація за невикористану відпустку становить 1 379,97 грн. (із розрахунку 153,33 грн. х 9 днів), яку й слід стягнути з відповідача на користь позивача, з утриманням обов'язкових податків та інших платежів.

Таким чином, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, які мають значення по справі, що призвело до невірного обрахування суми компенсації за невикористану відпустку, що підлягає стягненню. Також суд безпідставно стягнув з відповідача на користь позивач суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому рішення суду першої інстанції не може бути залишено без змін.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, а в частині стягнення компенсації - слід змінити, зменшивши суму компенсацію за невикористану відпустку до 1 379 грн 79 коп.(з утриманням обов'язкових податків та інших платежів).

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

З відповідача - АТ «Українська залізниця» на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 578 грн. 74 коп. за подачу позову, від сплати якого був звільнений позивач, враховуючи, що судом вимоги позивача про оплату праці задоволені частково на загальну суму 22 864,01 грн. (із розрахунку 22 864,01 грн. х 100 : 27 844,19 грн. х 704,80 грн.: 100, що дорівнює 578 грн. 74 коп.) (а.с. 24, 51, 94 - 96).

Компенсацію з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги АТ «Українська залізниця», у зв'язку з переглядом справи і частковим задоволенням апеляційної скарги щодо відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід покласти на ОСОБА_1, стягнувши з неї судовий збір на користь АТ «Українська залізниця» в розмірі 1 057 грн. 20 коп., із розрахунку 704 грн. 80 коп. (ставка судового збору за вимогу в позові про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку) х 150% (ставка судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду) = 1 057 грн. 20 коп., оскільки позивач від сплати судового збору в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI не звільняється.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - скасувати, в частині стягнення заборгованості з компенсації за невикористану відпустку та розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (розташованого за адресою: 03680 м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН-НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1 379 (одна тисяча триста сімдесят дев'ять) грн 79 коп., з утриманням обов'язкових податків та інших платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тверська, 5, (), судовий збір у дохід держави (рахунок одержувача: 5564, , МФО: 899998, одержувач: УК м. Лиман/отг м. Лиман/22030101, Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП) в розмірі 578 грн. 74 коп.

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на суму 64 506,20 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН-НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (розташованого за адресою: 03680 м. Київ, вул. Тверська, 5, ) судовий збір в розмірі 1 057 грн. 20 коп.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року, оплати за час простою, вихідної допомоги при звільненні у зв'язку із скороченням штату працівників залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 02 квітня 2019 року.

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.