Справа № 541/2572/18
Номер провадження 2/541/224/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 березня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради,-

установив:

15 листопада 2018 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що він є співвласником квартири № 57, по пров. Наріжного, 32 в м. Миргороді Полтавської області. У вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_2, яка не проживає в ньому з 1997 року.

На даний час наявність реєстрації відповідача в квартирі обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня 2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.03.2019 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду та, зазначаючи, що він є співвласником квартири № 57, по пров. Наріжного, 32 в м. Миргороді Полтавської області, просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеною квартирою.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 26 вересня 1994 року співвласниками квартири № 57, по пров. Наріжного, 32 в м. Миргороді Полтавської області є ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що належить їм на праві спільної сумісної власності (а.с. 12). Дана обставина позивачем визнається.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

З матеріалів справи вбачається та зазначено у позовній заяві, що відповідач є співвласником квартири № 57, по пров. Наріжного, 32 в м. Миргороді Полтавської області.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Факт того, що відповідач був відсутній в квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік не позбавляє його як співвласника квартири права на користування нею.

З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 13; 81; 62; 141; 258; 264; 265; 280; 281; 282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою № 57 будинку № 32 по пров. Наріжного в місті Миргороді Полтавської області відмовити.

Відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_6