Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1959/19
Провадження № 2/191/494/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Гречко Ю.В.
за участю секретаря - Борисової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, про виселення тимчасових мешканців без надання іншого житлового приміщення,-
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, про виселення тимчасових мешканців без надання іншого житлового приміщення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом.
Онука Позивачки, ОСОБА_2 , з дозволу Позивачки вселилась в квартиру тимчасово, до того часу як вона знайде для себе квартиру і в подальшому виселиться.
Відповідач створила Позивачеві нестерпні умови для проживання. Відповідач веде аморальний образ життя, зловживає спиртними напоями, приводить до квартири невідомих людей з яким розпиває спирті напої. Позивач неодноразово з цього приводу зверталась до Синельникіського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області, що підтверджується наступним.
2016, 05.09.2017, 06.04.2018, 29.12.2018 Синельниківським ВП ГУ НП в Дніпропетровській області Позивачці надано Висновки щодо розгляду її не одноразових заяв, щодо аморальної поведінки ОСОБА_2
Відповідач позбавлений батьківських прав, її дітьми опікується ОСОБА_3 - донька Позивача. Місце проживання малолітньої ОСОБА_4 визначене разом з опікуном ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 .
Ще одну підставу для виселення члена сім`ї власника житла зазначено у ст.157 ЖК України, згідно якої, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Згідно ч.1 вказаної статті якщо наймач систематично руйнує і псує приміщення, систематично порушує правила соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з Відповідачем в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Вимоги Позивача грунтуються на законі. Так, відповідно до ст.99 ЖК: «Тимчасові мешканці самостійного права на займане приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.
В разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові мешканці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. В разі відмови вони підлягають виселенню в судовому порядку».
Відтак, якщо реєстрація місця проживання іншої особи у житлі власника здійснює перешкоди у вільному володінні, розпорядженні та користуванні своїм житлом, він має право звернутися до суду із позовною заявою про усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .
До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився по невідомій суду причині.
Третя особа до початку відкритого судового засідання надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, просимо прийняти рішення на розсуд суду.
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно інформації АДП ГУДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.
В матеріалах справи будь-які відсутні докази непроживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , а тому вимога про втрата ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , задоволенню не підлягає.
Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 січня 2007 року, серії НОМЕР_1 , виданого державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лівінським О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 26, ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . Даний факт також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 березня 2007 року серії ССВ № НОМЕР_2 , витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 15 травня 2010 року серії НОМЕР_3 , технічним паспортом від 23 січня 2006 року.
Згідно рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради № 16 від 25 січня 2017 року, ОСОБА_2 , 1981 року народження позбавлена батьківських прав рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 02 грудня 2016 року, а малолітня ОСОБА_4 власного нерухомого майна не має, дитину буде влаштовано під опіку рідної бабусі - ОСОБА_3 , а тому надано малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 статус дитини, позбавленої батьківського піклування та закріплено за нею право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .
Рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 122 від 22 лютого 2017 року призначено ОСОБА_3 опікуном над малолітньою ОСОБА_4 та визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з опікуном ОСОБА_3 , в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з ЄРДР №0001504 від 09.07.2017 року невстановленою особою, яка перебувала з дозволу ОСОБА_2 в приміщенні квартири по АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу таємно вчинила крадіжку грошових коштів, які належали ОСОБА_1 , 1939 р.н., чим спричинили останній матеріальний збиток.

Відповідно висновків Синельниківського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 15 червня 2016 року, 05 вересня 2017 року, 06 квітня 2018 року, 29 грудня 2018 року щодо розгляду заяв ОСОБА_1 , щодо аморальної поведінки ОСОБА_2 та несплати нею комунальних послуг, згідно яких ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, а також проведені профілактичні бесіди.

Згідно ст..116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 02 квітня 1985 року, з послідуючими змінами, зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти майном особисто або спільно з іншими.

Виходячи із норм ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку.

Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині виселення відповідача з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення, оскільки відповідач систематично порушує правила співжиття та робить його неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі.

Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 704,80 грн., адже відповідно до ст.141 УПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, про виселення тимчасових мешканців без надання іншого житлового приміщення - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , РНКОПП - НОМЕР_4 , судові витрати по справі в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Ю. В. Гречко