Справа № 139/976/18
Провадження № 2/139/401/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2019 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області у складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,
представника позивача - адвоката ОСОБА_2,
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
представника відповідачів - адвоката ОСОБА_6,
представника відповідача ОСОБА_7 сільської ради ОСОБА_8,
секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_7 сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області ОСОБА_10, голови спілки громадян-співвласників майна реорганізованого КСП "1 Травня" с. Вищеольчедаїв ОСОБА_11 про визнання недійсним рішення комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у сфері реформування КСП та акта приймання-передачі нерухомого майна, рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,
Позивач як приватний підприємець 27 березня 2008 року уклав договір оренди із співвласниками майна реорганізованого КСП «1 Травня» с. Вищеольчедаїв в особі голови спілки співвласників ОСОБА_11 строком на 15 років. Предметом договору, відповідно до його умов, є основні засоби.
Рішенням комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування КСП «1 травня» с. Вищеольчедаїв, від 07 травня 2018 року окремим власникам майнових паїв майно виділено в натурі. Зокрема, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 виділено у певних частках гараж сільськогосподарських машин, кормокухню та будівлю АВМ.

10 травня 2018 року виконавчий комітет ОСОБА_7 сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області своїм рішенням № 20 присвоїв поштові адреси нежитловим спорудам, що були виділені ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9

10 липня 2018 року державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області ОСОБА_10 здійснила державну реєстрацію прав власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на виділене нерухоме майно колишнього КСП «1 травня» с. Вищеольчедаїв.

ОСОБА_1 стверджує, що на підставі діючого до 2023 року договору оренди від 27 березня 2008 року він має право користуватися майном, в тому числі гаражем сільськогосподарських машин, кормокухнею та будівлею АВМ, однак 19 липня 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 направили йому повідомлення про необхідність звільнення цих приміщень.

Позивач вважає, що рішення комісії з організації вирішення майнових питань від 07 травня 2018 року та акт прийому-передачі нерухомого майна від 07 травня 2018 року є недійсним, оскільки рішення про виділення майна в натурі прийнято нелегітимним складом та без врахування обставини, що майно, яке виділяється в натурі, перебуває в оренді; рішення виконкому сільської ради про присвоєння обєктам нерухомого майна поштових адрес вважає поспішним і прийнятим з порушенням правил нумерації; державну реєстрацію вважає проведено без дотримання вимог закону про встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, оскільки окремі документи не підписані, інші - не мають необхідних реквізитів.

У звязку з цим вважає, що відповідачі своїми діями і рішеннями порушили його право користування орендованим майном, а тому з відповідним позовом 04 жовтня 2018 року звернувся до Мурованокуриловецького районного суду.

Ухвалою від 05 жовтня 2018 року у справі відкрито провадження і призначено підготовче провадження (т. 1, а.с. 37), під час якого було отримано відзиви на позов відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 71-72, 94-104, 107-117, 119-129) та витребувано докази (а.с. т. 1, а.с. 151-152).

04 грудня 2018 року підготовче провадження було закрито і призначено розгляд по суті (т. 1, а.с. 174-175). В судовому засіданні 28 грудня 2018 року було заслухано сторони та частину заявлених свідків і оголошено перерву для повторного виклику свідків, які не зявилися. 16 січня 2019 року судом допитано решту свідків та досліджено письмові докази. За клопотанням сторони позивача в судовому засіданні було оголошено перерву до 08 лютого 2019 року, а потім за клопотанням позивача (т. 2, а.с. 47) засідання було відкладено до 26 лютого 2019 року. У звязку з неможливістю явки представника відповідачів (т. 2, а.с. 56), судове засідання знову було відкладено до 20 березня 2019 року.

З врахуванням відповідних клопотань (т. 1, а.с. 142, т. 2, а.с. 59, 69) та положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача державного реєстратора ОСОБА_10

Позивач ОСОБА_1 підтримав свій позов та пояснив: 27 березня 2008 року він як підприємець уклав договір оренди майнових паїв із 43 власниками. За цим договором він отримав право оренди на нерухоме та рухоме майно, в тому числі право користування гаражем сільськогосподарських машин, кормокухнею та будівлею АВМ. Договір оренди укладено на 15 років. Він добросовісно користується майном, сплачує орендну плату, ніхто із орендодавців не має до нього ніяких претензій. Однак, 07 травня 2018 року від ОСОБА_11 йому стало відомо, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 викупили у людей майнові паї і на цей день призначили засідання комісії для виділення майна в натурі. Коли він прибув на збори, повідомив всіх, що майно, на яке претендують ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9, перебуває в нього в оренді, а тому воно не може виділятися в натурі. Однак, на його зауваження ніхто не звертав уваги, а тому він залишив збори. Пізніше йому стало відомо, що ОСОБА_12 таки виділила відповідачам гараж сільськогосподарських машин, кормокухню та будівлю АВМ. Сільська рада присвоїла цим будівлям юридичні адреси. Не дивлячись на те, що будівля АВМ, наприклад, уже мала адресу (він у цій будівлю розміщає свій офіс і ця будівля має адресу вул. Соборна, 1-А), виконком сільської ради присвоїв їй іншу адресу: вул. Соборна, 2-Б. 20 червня 2018 року він ініціював збори співвласників майнових паїв, які одноголосно прийняли рішення про чинність договору оренди від 27 березня 2008 року. Вважає, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 незаконно набули у власність нерухоме майно, таке набуття майнових прав порушує його майнові права на користування цим нерухомим майном, а тому просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_13 (т. 1, а.с. 132) підтримала позов свого довірителя, заявивши: У відповідності до ст. 114 ЦК України ОСОБА_1 є засновником та учасником господарського товариства Приватне підприємство «ОСОБА_1 Л». 27 березня 2008 року він на строк 15 років уклав договір оренди майнових паїв із 43 власниками. За цим договором він отримав право оренди, зокрема, на нерухоме майно, в тому числі право користування гаражем сільськогосподарських машин, кормокухнею та будівлею АВМ. Впродовж строку дії договору оренди ОСОБА_1 добросовісно, у відповідності до умов Договору користувався переданим йому майном, сплачував орендну плату і т.п. Вважає, що відповідачі вчинили дії, якими порушено майнові права ОСОБА_1, крім того, відповідачі діяли у неправомірний спосіб, а тому прийняті ними рішення є незаконними і підлягають скасуванню. Так, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 незаконно, в порушення вимог ст. 362 ЦК України, скупили майнові паї без узгодження з іншими співвласниками;

-ігноруючи загальні збори співвласників майнових паїв, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 звернулися із заявами про виділення майна в натурі до комісії з організації вирішення майнових питань, яка була створена у 2001 році у кількості 7 чоловік, але 07 травня 2018 року приймала рішення неповним складом (4 особи);

-у вирішенні питання про виділення майна в натурі ОСОБА_3 приймав участь сам ОСОБА_3, в чому вбачається конфлікт інтересів;

-акти прийому-передачі майна не містять всіх необхідних реквізитів, не підписані всіма особами, мають вигляд «куценької записки». Крім того, фактично прийому-передачі не відбулося, про що в суді ствердили всі учасники;

-сільська рада без зясування всіх обставин необґрунтовано (чому будівлі, які знаходяться на відстані 300-500 метрів одна від одної мають один номер - 2) присвоїла виділеному нерухомому майну нові юридичні адреси, хоча будівля АВМ уже мала адресу: вул. Саборна, 1-А;

-державний реєстратор не дотримала вимог п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і прийняла для реєстрації документи, які не містять всіх необхідних реквізитів: в свідоцтві про право власності на майновий пай ОСОБА_3 відсутня дата його видачі, в акті прийому-передачі майна ОСОБА_4 відсутній його особистий підпис.

Враховуючи, що ОСОБА_1 має майнове право на гараж сільськогосподарських машин, кормокухню та будівлю АВМ, але у нього його відібрали, він правомірно звернувся до суду з позовом і просить захистити його права у спосіб, передбачений ст. 15 ЦК України.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 позовні вимоги не визнали.

ОСОБА_3 пояснив суду: Віг був членом КСП «1 Травня» і мав сертифікат на майновий пай. Крім того, на початку 2018 року він та деякі інші особи почали скуповлювати у людей майнові паї з метою самостійного господарювання. До травня місяця він особисто купив 24 майнових паїв і 21 березня 2018 року отримав відповідне свідоцтво на суму 32833 гривні, що складає 4,67% пайового фонду. У кінці квітня 2018 року він звернувся із заявою до голови спілки співвласників майнових паїв ОСОБА_11 із заявою про виділення майна в натурі, про що 07 травня 2018 року ОСОБА_12 прийняла відповідне рішення. Далі за процедурою він отримав юридичні адреси придбаним нежитловим будівлям і оформив право власності на них, зареєструвавши відповідне право. Впродовж всього процесу він консультувався з адвокатом, а тому вважає, що всі рішення та дії відповідають вимогам закону. Також ствердив, що він з 2001 року є членом ОСОБА_12 з організації вирішення майнових питань, яка була створена у кількості 7 членів, але один член помер, а 07 травня 2018 року з 6-ти членів були присутні четверо, що складає 2/3 від усього складу, а тому вважає засідання легітимним.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_9 суду пояснили, що вони не були членами КСП «1 Травня» і не мали своїх власних паїв, але, купили у власників їх майнові паї та 21 березня 2018 року їм видали відповідні свідоцтва. Після звернення до ОСОБА_12 з організації вирішення майнових питань, 07 травня 2018 року їм взамін майнових прав було виділено майно в натурі, право власності на яке 10 липня 2018 року вони зареєстрували.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 заявили, що виділене майно від ОСОБА_12 вони прийняли, але реально розпоряджатися ним не можуть, оскільки його утримує ОСОБА_1, заявляючи, що він орендує його на законних підставах.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 46-48) податковосуду пояснив: Відповідно до ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно КСП належить його членам на праві часткової власності. У відповідності до Рекомендацій щодо передачі майна пайового фонду реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства у спільну часткову власність та організації управління таким майном, затверджених наказом Міністерства агрополітики України № 96 від 06.04.2001, які діяли на момент вчинення дій, співвласники майна колишнього КСП «1 Травня» 16 березня 2001 року обрали склад ОСОБА_12 з організації вирішення майнових питань, 28 травня 2001 року створили спілку громадян-співвласників майна реорганізованого КСП, затвердили Статут, а також 27 березня 2008 року уклали договір про спільне, володіння, користування і розпорядження майном. Так, у п. 8 Статуту передбачено, що до повноважень Комітету громадян-співвласників віднесено вирішення питань, передбачених п. 8 Статуту, за винятком питань, що віднесені до відання Зборів членів спілки. Тому, враховуючи пункти 8, 9 та 18 Статуту, ОСОБА_12 з організації вирішення майнових питань повноважна приймати рішення щодо виділення майнових часток членам Спілки в натурі. Відповідно до п. 23 Статуту засідання ОСОБА_12 є правомочним, якщо в ньому бере участь не менше 2/3 складу Комітету, а рішення приймається простою більшістю голосів із числа присутніх. Рішення про присвоєння обєктам нерухомого майна, яке було виділено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в натурі, виконком сільської ради прийняв у відповідності до ст.ст. 25 та 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», а реєстрація права власності на придбане майно - у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Натомість позивач ОСОБА_1 не довів всі обставини, на які він посилається у позові і якими обґрунтовує свої вимоги. Просив відмовити у позові.

Представник відповідача - ОСОБА_7 сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області - сільський голова ОСОБА_8 позов не визнала і пояснила, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 за договорами купівлі-продажу придбали у власників їх майнові паї, а тому сільська рада взамін придбаних сертифікатів видала відповідні сертифікати уже на їх прізвище. Після отримання майна в натурі, 07 травня 2018 року нові власники звернулися до сільської ради із заявами про присвоєння поштової адреси придбаним нежитловим спорудам. Розгляд цих заяв був, в тому числі, предметом розгляду на засіданні виконкому 10 травня 2018 року. У відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування» нежитловим спорудам було присвоєно окремі поштові адреси у відповідності до порядку нумерації в залежності від місця їх розташування на стороні вулиці. Оскільки всі ці обєкти входили до єдиного комплексу, що мав № 2, будівлям було присвоєно також № 2, але з буквами. Не вбачає підстав для визнання рішення виконкому сільської ради недійсним.

Відповідач ОСОБА_11 суду пояснив: У 2001 році було обрано ОСОБА_12 з організації вирішення майнових питань у складі 7 чоловік. Його було обрано головою Спілки. У2008 році ОСОБА_1 заявив, що зібрав майнових паїв на майже 64 тисячі гривень і бажає отримати на ці паї в оренду майно колишнього КСП «1 Травня». 15 березня 2008 року ОСОБА_12 визначила перелік майна, яке на суму орендованих паїв можна передати ОСОБА_1 в оренду. 27 березня 2008 року він від імені членів Спілки підписав із приватним підприємцем ОСОБА_1 Договір оренди, однак, у цьому договорі не було зазначено строку його дії (суд оглянув цей екземпляр договору). У 2008 році кілька підприємців брали в оренду майнові паї, всі договори були укладені строком на пять років. Про засідання ОСОБА_12 07 травня 2018 року йому стало відомо за кілька годин до початку, саме він підняв питання про необхідність повідомити ОСОБА_1, що в натурі виділяється майно, яким він користується. Після прибуття ОСОБА_1 на засідання ОСОБА_12, він не подав документів про право оренди майна і залишив засідання.

Відповідач ОСОБА_14 реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області ОСОБА_10 свою позицію щодо позову ОСОБА_1 виклала у відзиві (т. 1, а.с. 71-72). Так, державний реєстратор зазначила, що у своїй роботі керується Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою КМУ № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015.При цьому до її обовязків входить встановити відповідність заявлених прав і поданих/отрманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Оскільки документи, які потрібні були для проведення державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна за ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9, були подані в повному обсязі, у державного реєстратора не було підстав для відмови у державній реєстрації прав, які визначені ст. 24 Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки наявний у позивача ОСОБА_1 договір оренди від 27.03.2008 не був зареєстрований в реєстрах, які діяли до 01.01.2013, вона не могла знати про факт його існування.

За клопотаннями сторін (т. 1, а.с. 147, 148,172) судом було допитано їх свідків.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона займає посаду начальника управління агропромислового розвитку Мурованокуриловецької РДА. У травні 2018 року до неї звернувся ОСОБА_1 за розясненнями щодо виділення майна колишнього КСП «1 Травня» в натурі. 20 червня 2018 року її запросили на збори співвласників майнових паїв, де вона розяснила, що майно колишнього КСП «1 Травня» належить колишнім членам КСП на праві спільної власності, а тому на підставі ст. 358 ЦК України має здійснюватися лише за їх згодою. Рекомендувала зібрати загальні збори, на які запросити власників майнових паїв та орендарів і за спільною згодою всіх поділити майно у відповідності до ст. 367 ЦК України.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що ОСОБА_1 запросив його як депутата ОСОБА_7 сільської ради на збори співвласників майнових паїв, які відбулися 20 червня 2018 року. Вважає, що рішення комісії з організації вирішення майнових питань від 07 травня 2018 року є незаконним, оскільки питання про виділення майна в натурі мали б вирішувати загальні збори співвласників майнових паїв.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду: На загальних зборах у 2001 році було обрано комісію з організації вирішення майнових питань в кількості 7 чоловік, його було обрано головою ОСОБА_12. Про засідання ОСОБА_12 07 травня 2018 року його повідомили за день, оголошень він не бачив. Із 6-ти живих членів ОСОБА_12 07 травня 2018 року було четверо. На цьому засіданні був присутній ОСОБА_1, заявив, що у нього є договір оренди майна, на яке претендували ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9, але нікому ті договори не показав. Крім того, йому не відомо було про збори ОСОБА_12 у 2008 році, якими ОСОБА_1 передали певне майно, а договори оренди власники майнових паїв, як правило, укладали на пять років, по крайній мірі, ні в кого з людей чи інших орендарів нема договорів на 15 років.

Свідок ОСОБА_18 та ОСОБА_19 перед судом заявили, що їм відомо про те, що ОСОБА_1 орендує у власників майнових паїв гараж сільськогосподарських машин, кормокухню та будівлю АВМ.

Свідок ОСОБА_20 пояснив суду, що у 2008 році він також взяв у людей в оренду майнові паї строком на 5 років. ОСОБА_12 описувала майно, яке передавалося орендарям. Йому, зокрема, було виділено зерносклад № 2, млин пальцевий та зимовник бджіл. Навесні 2018 року він скупив у співвласників їх майнові паї і звернувся до ОСОБА_12 про виділення йому в натурі майна, яке він орендував. На засідання ОСОБА_12 07 травня 2018 року зявився і ОСОБА_1, він заявляв, що майно, на яке претендували ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9, перебуває в нього в оренді на 15 років, але документів нікому не показав, залишивши засідання. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що той має офіс в будинку АВМ, але там стоїть ДКУ, і то приміщення зовсім не схоже на офіс.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що він з 2001 року є членом комісії з організації вирішення майнових питань. Ця ОСОБА_12 у 2008 році інвентаризувала майно колишнього КСП «1 Травня» і описувала майно, яке передавалося орендарям. Він особисто також передав ОСОБА_1 в оренду свій майновий пай строком на 5 років. За кілька днів до 07 травня 2018 року ОСОБА_3 попередив його, що буде скликано засідання ОСОБА_12 для вирішення питання виділення майна в натурі громадянам, які скупили у людей майнові сертифікати. ОСОБА_1 прийшов на засідання ОСОБА_12, заявив, що майно, яке бажають отримати в натурі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 перебуває у нього в оренді на строк 15 років (з 2008 року), але сказав, що документів з собою у нього нема. Через відсутність таких документів, ОСОБА_12 у складі чотирьох із шести членів прийняла рішення про виділення новим власникам майнових паїв майна в натурі. 20 червня 2018 року ОСОБА_1 скликав збори, на які були запрошені посадовці, голова сільської ради, депутати сільської ради, було 3 члена ОСОБА_12 і кілька пайовиків. На цих зборах ОСОБА_1 повідомив, що договір оренди майнових паїв у нього укладений на 15 років.

Свідок ОСОБА_22 заявив, що він у 2008 році був на засіданні ОСОБА_12, коли орендаторам виділялося майно в оренду, у 2018 році на прохання ОСОБА_1 був присутній на зборах у сільській раді, коли той піднімав питання про законність оренди ним майнових паїв та про законність виділення майна ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 Крім того, він був присутній, коли відповідачі з працівниками поліції хотіли відкрити замки на приміщенні будинку АВМ, а ОСОБА_1 не дозволяв їм цього робити.

Свідок ОСОБА_23 ствердив, що він звертався до навесні 2018 року до комісії з організації вирішення майнових питань про виділення йому, на заміну скуплених майнових паїв, майна в натурі, зокрема, овочесховища. 07 травня 2018 року ОСОБА_12 прийняла рішення про виділення цього майна йому в натурі.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що вона є членом комісії з організації вирішення майнових питань, знає про те, що у 2008 році ОСОБА_1 брав у співвласників майнові паї в оренду, але ніколи такі договори не укладалися на 15 років. 07 травня 2018 року ОСОБА_12 виділила в натурі майно окремим власникам майнових паїв, в тому числі і ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 Відомостей про право оренди на це майно у ОСОБА_12 не було.

Під час розгляду справи по суті судом було також досліджено всі письмові докази, які надали суду сторони разом із заявами по суті, а також ті, які витребувані судом за клопотаннями сторін.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

Цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 12 ЦК України закріплено принцип диспозитивності, за яким субєкти цивільного права здійснюють та реалізують свої права вільно, на власний розсуд. Зокрема, у ч. 4 цієї статті передбачено право особи за відплатним або безвідплатним договором передавати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що в ході реформування колективного сільськогосподарського підприємства «1 Травня» с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району, його члени отримали майнові паї - частку кожного члена колишнього КСП у майновому пайовому фонді КСП, виражену в грошовій формі. 27 березня 2008 року між 43 співвласниками майнових паїв укладено договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном (т. 1, а.с. 19), відповідно до якого вони уповноважили ОСОБА_11 представляти їх інтереси при передачі майна за договором оренди ПП Романовський ОСОБА_25. Сторонами не заперечується, що 27 березня 2008 року частина власників майнових паїв колишнього КСП «1 Травня» (43 особи) передали свої майнові права в оренду ПП Романовський ОСОБА_25 (т. 1, а.с. 22-23).

В той же час, між сторонами існує спір про строк дії цього договору та про право ОСОБА_1 використовувати майно колишнього КСП «1 Травня», зокрема, гаражем сільськогосподарських машин, кормокухнею та будівлею АВМ.

Так, позивач ОСОБА_1 доводить, що договір оренди із співвласниками майнових паїв він уклав строком на 15 років, і що за умовами цього договору до нього перейшло право оренди рухомого та нерухомого майна колишнього КСП «1 Травня», в тому числі гаража сільськогосподарських машин, кормокухні та будівлі АВМ.

Наданим суду договором оренди від 27 березня 2008 року (т.1, а.с. 22), оригінал якого був оглянутий під час розгляду справи по суті, позивач довів обставину, що договір оренди він уклав на 15 років. Крім того, ця обставина не спростована жодним з відповідачів належними доказами.

Цим Договором, зокрема, п. 1.1., визначено, що предметом договору є належні співвласникам на праві спільної часткової власності основні засоби. Перелік основних засобів, що передаються в оренду мали бути визначені в Додатку 2 до Договору (п. 2.1. Договору). Однак, сторони суду не надали Додатку 2 до Договору, а, від так, суд позбавлений можливості визначити предмет договору оренди від 27 березня 2008 року.

В той же час, сторонами не заперечується, що у ОСОБА_1 на підставі договору оренди перебуває майно колишнього КСП «1 Травня», яке зазначене у документі «Перелік майна, яке передається у спільну часткову власність» (т. 1, а.с. 21), що є Додатком 1 до договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном (т. 1, а.с. 19-20). Цю обставину ствердили перед судом і допитані свідки.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Так, параграфом 3 глави 58 ЦК України визначені особливості найму будівлі або іншої капітальної споруди. Відповідно до положень статей 793 та 794 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди від 27 березня 2008 року, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає

нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З врахуванням норм цивільного законодавства, зокрема, ст.ст. 202, 626, 759 ЦК України, договір оренди нежитлових будівель є двостороннім правочином. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ч. 1 ст. 209 ЦК України). Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України). Стаття 220 ЦК України встановила, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. З врахуванням цих положень Цивільного кодексу України та положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, нікчемний договір не створює для його сторін будь-яких юридичних наслідків.

ОСОБА_1 не надав суду доказів про дійсність та чинність договору оренди від 27 березня 2008 року станом на момент відчуження власниками майнових паїв своїх майнових прав відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 за договорами купівлі-продажу.

Крім того, стороною договору оренди від 27 березня 2008 року як орендар виступав ПП Романовський ОСОБА_25. До суду за захистом своїх прав звернувся ОСОБА_1 як фізична особа. На обґрунтування своєї вимоги про захист прав орендаря подав свідоцтво про державну реєстрацію приватного підприємства «ОСОБА_1 Л» та Статут цього підприємства. Однак, цими документами позивач не довів, що він як фізична особа чи він як засновник приватного підприємства «ОСОБА_1 Л» є правонаступника сторони договору оренди від 27 березня 2008 року ПП Романовський ОСОБА_25.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Обовязок доказування підстав своїх вимог, як випливає із положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, покладається на позивача.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

З огляду на положення статей 15 і 16 ЦК України, а також статей 2 - 5 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права, а підставою для захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права. До прав, що підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, належні субєктам цивільного права, що входять до змісту їх правоздатності. У ст. 16 ЦК України визначено орієнтовний перелік способів судового захисту, який не є вичерпним.

Аналізуючи цих дві норми Цивільного кодексу України, суд прийшов до висновку, що за загальним правилом у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобовязальних правовідносин.

У своєму позові ОСОБА_1 ставить вимоги:

1) визнати частково недійсним рішення у формі протоколу № 1 комісії з організації вирішення майнових питань від 07 травня 2018 року щодо виділення в натурі відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 гаража сільськогосподарських машин, кормокухні та будівлі АВМ, а також актів прийому-передачі нерухомого майна від 07 травня 2018 року;

2) визнати недійсним рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради № 20 від 10 травня 2018 року про присвоєння поштової адреси нежитловим спорудам гаража сільськогосподарських машин, кормокухні та будівлі АВМ;

3) визнати протиправними і скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області ОСОБА_10 від 10 липня 2018 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 права власності на нежитлові споруди гаража сільськогосподарських машин, кормокухні та будівлі АВМ.

Позивач у своєму позові, а його представник - у судових дебатах наголосили, що прийняття уповноваженими органами та посадовими особами таких рішень є наслідком невиконання орендодавцем умов цивільно-правової угоди (договору оренди), що продажем майнових паїв їхніми власниками відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було порушено вимоги ст. 362 ЦК України про переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності. В той же час, ОСОБА_1 не надав суду належних доказів правомірного і законного існування орендних правовідносин між ним та співвласниками майнових паїв, та доказів про свою особисту участь у праві спільної часткової власності.

З врахуванням наведених вище норм матеріального та процесуального права, суд не вбачає порушення, невизнання або оспорювання будь-якого цивільного права відповідача ОСОБА_1, сторона не довела такого порушення належними і допустимими доказами, а, від так, у ОСОБА_1 відсутні підстави для звернення за судовим захистом.

Оскільки цим рішенням суд прийшов до висновку про відмову у позові, відповідно до положень ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 16, 202, 203, 209, 210, 216, 220, 626, 759, 793, 794 ЦК України, ст.ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

ОСОБА_1 відмовити в позові до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_7 сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області ОСОБА_10, голови спілки громадян-співвласників майна реорганізованого КСП "1 Травня" с. Вищеольчедаїв ОСОБА_11 про визнання недійсним рішення комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у сфері реформування КСП та акта приймання-передачі нерухомого майна, рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ____________

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 березня 2019 року.