Справа № 182/5584/17
Провадження № 2/0182/470/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.03.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Тихомирова І.В.

при секретарі - Рахуба О.Г.

за участю: позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі Дніпропетровської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої пошкодження здоровя, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої пошкодження здоровя, який неодноразово уточнювала.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03 березня 2016 року приблизно об 11:20 год. відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Фольцваген пасат», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по вул. Електрометалургів зі сторони вул. Першотравневої у напрямку вул. Некрасова в м. Нікополі Дніпропетровської області на пішохідному переході здійснив наїзд на позивача.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала чисельні травми, у звязку з чим була госпіталізована до КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» ДОР де їй було встановлено діагноз: відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забиті рани голови, правої вушної раковини, перелом лівої променевої кістки.

За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди Відділом поліції ГУНП було порушено кримінальне провадження № 0000785 від 03 березня 20116 року за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 825 від 13 грудня 2016 року, проведеної в ході досудового розслідування, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, збитих ран та саден голови, закритого перелому лівої променевої кістки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за однакою тривалого розладу здоровя більше 21 доби.

Після виписки з лікарні позивач продовжувала лікуватися амбулаторно, проходила додаткові обстеження, після чого була вимушена продовжувати лікування та до теперішнього часу спостерігається у поліклініці, періодично проходить амбулаторне лікування, у звязку з чим понесла значні матеріальні витрати на придбання ліків в сумі 6239,66 грн.

Враховуючи те, що стан фізичного здоровя позивача майже не покращився, з метою лікування та реабілітації після отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм, позивач проходила лікування у санаторії «Радон» у м. Хмільник, вартість якого склала 19 040,00 грн.

Позивач вважає, що діями відповідачів їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних страждання, оскільки травми, які виникли внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди призвели до незворотного пошкодження здоровя, збився її нормальний життєвий ритм, значно погіршилась якість життя, вона втратила здоровий сон, значно погіршився зір, через травму хребта вона позбавлена можливості виконувати фізичну роботу та змушена постійно звертатися за допомогою для вирішення різних побутових питань, тобто була позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, моральну шкоду з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.145-146) позивач оцінює в 60 000,00 грн. та просить стягнути дану суму з відповідачів, а також витрати на придбання ліків в розмірі 6239,66 грн., вартість лікування в санаторії «Радон» в м. Хмільник Вінницької області в сумі 19 040,00 грн. та витрати за надання правової допомоги - 7200,00 грн.

14 березня 2019 року від позивача надійшла заява в якій вона просила залишити без розгляду свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів витрат на реабілітацію та лікування в санаторії «Радон» в м. Хмільник Вінницької області в розмірі 19 040,00 грн. В іншій частині позовні вимоги підтримала. (а.с. 165)

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечує та в своєму відзиві (а.с.59) зазначила, що за даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 900789 вона є власником автомобіля «Фольцваген пасат», реєстраційний номер НОМЕР_1, але вказаним автомобілем не користується, добровільно та власноручно передала його чоловіку ОСОБА_3 та право керування якого передбачено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

У звязку з наведеними обставинами, вважає, що вона не може бути співвідповідачем у даній справі, а тому просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до неї.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги також не визнав та в своєму відзиві (а.с.61-63) зазначив, що дійсно 03 березня 2016 року мав місце факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачу ОСОБА_1 була завдана шкода здоровю.

Кримінальне провадження за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди було закрито, а згодом за скаргою позивача ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області постанову про закриття кримінального провадження щодо нього було скасовано, а кримінальне провадження відновлено для проведення комплексної судово-медичної експертизи, однак рішення по даному кримінальному провадженні до цього часу не прийнято, тобто вина у вчиненні вказаного правопорушення до цього часу не доведена.

Також зазначає, що згідно висновку експерта № 5/10.1-634 від 22 серпня 2016 року у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Фольцваген пасат» не мав технічну можливість уникнути ДТП.

Отже на думку відповідача ОСОБА_3 позивач безпідставно просить стягнути з нього матеріальну. До того ж, його цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03 березня 2016 року, була застрахована в АТ «СГ «ТАС».

Крім того, що позивач не довела факт заподіяння їй шкоди, що шкода завдана саме ним та не надає достатніх доказів щодо розміру завданої шкоди та причини наявних тілесних ушкоджень у вигляді компресійних переломів, оскільки в судово-медичній експертизі № 825 від 13 грудня 2016 року проведеній в ході досудового розслідування внаслідок ДТП, відсутні відомості щодо цього. Тому встановити причинно-наслідковий звязок вказаних травм, на думку відповідача не представляється можливим.

Також вважає, що позивач не надає достатніх доказів щодо розміру заявленої моральної шкоди та причинного звязку між фактом ДТП та моральними стражданнями.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_3 просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 не погодилася із обставинами зазначеними відповідачем ОСОБА_3 у відзиві та 06 лютого 2019 року від її представника надійшла відповідь на відзив (а.с. 157,158).

Позивач та її представник ОСОБА_4 зазначили, що вони відмовляються від позовних вимог в частині відшкодування витрат на лікування в санаторії «Радон» в м. Хмільник, в іншій частині свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Суд, заслухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КХС № 900789 власником автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний № НОМЕР_1 є ОСОБА_2 (а.с.65).

Право керування вказаним транспортним засобом мав її чоловік - відповідач ОСОБА_3., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу КХС № 900789.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 03.03.2016 року, позивач отримала чисельні травми, у звязку з чим була госпіталізована до КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» ДОР де їй було встановлено діагноз: відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забиті рани голови, правої вушної раковини, перелом лівої променевої кістки.

Дані обставини підтверджуються виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 (а.с.8-11).

13 грудня 2016 року в ході досудового розслідування в рамках кримінального провадження, було проведено судово-медичну експертизу, відповідно до висновку якої, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, збитих ран та саден голови, закритого перелому лівої променевої кістки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за однакою тривалого розладу здоровя більше 21 доби (а.с.43,44).

Аналогічні за змістом висновки щодо ступеню тяжкості отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень містяться також у висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 10 від 19 січня 2018 року (а.с.67-80).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України

1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Нормами ст. 77 ЦПК України встановлено, що:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За нормами ст. ст. 78, 79, 80 достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що позивач ОСОБА_1 повинна була надати суду письмові докази причетності саме відповідача ОСОБА_3 до подій ДТП які відбулись 03 березня 2016 року приблизно об 11:20 год. на вул. Електрометалургів, біля зупинки 8-й квартал, за наслідками яких позивач ОСОБА_1, отримала тілесні ушкодження.

Однак, за письмовими доказами залученими до матеріалів справи, вбачається, що 03 березня 2016 року приблизно об 11:20 год. по вул. Електрометалургів, біля зупинки 8-й квартал, автомобіль «Фольцваген пасат», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка перетинала проїзну частину дороги вул. Електрометалургів з ліво на право по ходу руху автомобіля. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди Відділом поліції ГУНП було порушено кримінальне провадження № 0000785 від 03 березня 2016 року за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.37 - 46).

Будь яких письмових доказів керування транспортним засобом саме відповідачем ОСОБА_3 під час ДТП за наслідками якої відповідач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження матеріали справи не містять.

Вимог щодо встановлення факту, що саме відповідач ОСОБА_3 об 11-20 год. 03.03.2016 р. керував транспортним засобом та здійснив ДТП позивачем суду заявлено не було.

Тому, на думку суду, в задоволені позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_3 слід відмовити, при цьому суд вважає за необхідне розяснити позивачу про її право звернення до суду із відповідним позовом про стягнення матеріальної шкоди з зазначенням вимог щодо встановлення факту що 03 березня 2016 року приблизно об 11:20 год. по вул. Електрометалургів, біля зупинки 8-й квартал, автомобіль «Фольцваген пасат», державний номер НОМЕР_1 під керуванням саме ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка перетинала проїзну частину дороги вул. Електрометалургів з ліво на право по ходу руху автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03 березня 2016 року, була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за полісом АЕ/3965428 від 07 вересня 2015 року.

Однак до регіонального відділення АТ «СГ «ТАС» з приводу дорожньо-транспортної пригоди 03 березня 2016 року не звертався, письмового повідомлення не надавав, що підтверджується відповіддю ПрАТ «Страхова група «ТАС» № 13 від 03 квітня 2018 року (а.с.105).

14 грудня 2016 року постановою ст. слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 кримінальне провадження № 0000785 від 03 березня 2016 року закрито у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с.38,39).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2017 року задоволено скаргу представника позивача ОСОБА_4, постанову слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 14 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000785 скасовано (а.с.40).

17 лютого 2018 року постановою старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 призначено по даному кримінальному провадженню автодорожню експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. ОСОБА_8 (111,112).

Рішення у зазначеному кримінальному провадженні не прийнято, вину відповідача ОСОБА_3 не встановлено.

Відповідно до ч. 6. ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Будь яких відомостей щодо причетності ОСОБА_3 до подій ДТП 03.03.2016 р. матеріали не містять.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Враховуючи те, що на дату розгляду судом справи, за наявними в матеріалах справи письмовими доказами та заявленими позовними вимогами, суд позбавлений можливості встановити субєктивний склад осіб, учасників справи, яких стосується спір щодо відшкодування матеріальної шкоди, враховуючи, що вину ОСОБА_3, ОСОБА_2 не встановлено та приймаючи до уваги те, що суд при ухвалені рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, приходить до висновку, що вимоги позивача, щодо відшкодування витрат на придбання ліків на суму 6239,66 грн. з відповідачів задоволенню не підлягають.

Зазначений висновок суду узгоджується із позицією ВС, яка висвітлена в Постанові ВС КЦС в справі №754/1114/15-ц від 14.02.2018 р.

Однак слід зазначити, що відмова суду в задоволенні вимог в цій частині, не перешкоджає позивачу ОСОБА_1 в подальшому звернутися до суду із позовом, після встановлення винної особи у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 03.03.2016 р. чи зазначенням в позовній заяві вимог щодо встановлення факту.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час, суд вважає частково обґрунтованими, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

На думку суду, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги виступи ОСОБА_3 в судових засіданнях, в яких він погоджувався сплатити моральну шкоду ОСОБА_1, однак не погоджується із зазначеним в позові розміром, суд приходить до висновку про необхідність покладення такого обов'язку на відповідача ОСОБА_3

Проте, суд вважає доцільним зменшити суму моральної шкоди, визначену позивачем, розмір якої розрахований без врахування вимог ст. 23 ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу ОСОБА_1 моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з принципу справедливості, розумності та виваженості.

Суд враховує той факт, що позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди була завдана шкода здоровю, у звязку з чим вона понесла моральні страждання, які носять триваючий характер, суд вважає, що позивач зазнала істотних негативних змін в особистому житті.

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що життя та здоровя людини є найвищою соціальною цінністю.

З цих підстав, суд вважає, що позивач безумовно зазнала моральних страждань, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода має бути відшкодована.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже приймаючи до уваги конкретні обставин справи, суд на підставі наявних доказів, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, вважає, за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди одноразово 3000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.).

Судом не вирішувалося питання щодо відшкодування позивачу витрат на лікування в санаторії «Радон», у звязку із відмовою позивача від даних позовних вимог. (а.с. 165)

Відповідно до ч.1. ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в сумі 7200,00 грн., оскільки будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст. 77 ЦПК України, зокрема квитанції / платіжне доручення про оплату вартості правничої допомоги позивачем або її представником суду надано не було.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 213, 263-265, 268 ЦПК України, 23, 1167 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.).

В задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди та витрат за надання правової допомоги - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) на користь держави.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно підпункту 15.5 Перехідних положеньЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набув чинності 15 грудня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 29 березня 2019 року.

Суддя: ОСОБА_9