Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 522/5682/15-ц

провадження № 61-6320св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року у складі судді Тарасова А. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сидоренко І. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про усунення перешкод у користуванні банківськими рахунками.

Позовна заява мотивована тим, що 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 відкрила у ПАТ КБ «ПриватБанк» віртуальний рахунок Приват24 НОМЕР_3, залишок коштів на якому складає 466 330 грн 75 коп. та який 13 січня 2015 року заблоковано ПАТ КБ «ПриватБанк».

12 січня 2014 року ОСОБА_2 відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» банківський рахунок НОМЕР_1 (залишок грошових коштів на ньому станом на час блокування операцій 299 458 грн 27 коп.) та 05 серпня 2014 року - рахунок «Приват-вклад» НОМЕР_2 (залишок грошових коштів на час блокування операцій 54 839 грн 18 коп.).

На письмове звернення до банку із вимогами щодо розблокування банківського рахунку, ОСОБА_1 отримала відповідь ПАТ КБ «ПриватБанк» з посиланням на статтю 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та вимогою про надання відомостей про її доходи. Вимога ОСОБА_1 про закриття рахунку НОМЕР_3 чи зняття з нього коштів також залишилась без задоволення з посиланням банку на технічні причини.

05 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання депозитного договору від 05 серпня 2014 року та виплату йому банківського вкладу шляхом перерахування грошових коштів на інший, відкритий ним банківський рахунок, однак така вимога ОСОБА_2 залишилась без виконання.

Позивачі вважають такі дії банку протиправними, а тому просили суд захистити їх права й законні інтереси та зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 банківським рахунком НОМЕР_3, відкритим у ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом його розблокування та надання вільного доступу до грошових коштів; зобов'язати відповідача усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні депозитним рахунком НОМЕР_2 та банківським рахунком НОМЕР_1 шляхом їх розблокування й надання вільного доступу до грошових коштів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні банківським рахунком НОМЕР_3 шляхом його розблокування та надання вільного доступу до грошових коштів, що належать ОСОБА_1

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні банківським рахунком НОМЕР_1 шляхом його розблокування та надання вільного доступу до грошових коштів, які належать ОСОБА_2

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зупинення відповідачем фінансових операцій за рахунком ОСОБА_1 понад зазначені строки (понад рік) є незаконним та безпідставним. Суду не надано доказів необхідності у обмеженні прав ОСОБА_1 щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на її рахунку (зокрема, судового рішення про накладення арешту на грошові кошти на рахунку, постанови державного виконавця про накладення арешту тощо). Крім цього, відповідачем не наведено жодних підстав для обмеження прав ОСОБА_2 щодо розпорядження грошовими коштами на його рахунку НОМЕР_1. Дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо блокування банківських рахунків позивачів мали бути вчинені у межах строків, визначених чинним законодавством України, які вже давно сплинули. А тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні банківськими рахунками НОМЕР_3, НОМЕР_1. Відмовляючи у іншій частині заявлених позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов депозитного договору, а тому належним способом захисту прав ОСОБА_2 у такому випадку є вимоги про розірвання договору депозиту та зобов'язання повернути внесений ним грошовий вклад. Однак такі позовні вимоги ОСОБА_2 у цій справі заявлені не були.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази, у зв'язку із чим ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення. Банком не наведено поважних причин для обмеження прав позивачів щодо розпорядження грошовими коштами, які розміщені на їх банківських рахунках. Дії ПАТ КБ «ПриватБанк» є незаконними та безпідставними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що банківські рахунки відкриті ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для особистих потреб та користування, оплати товарів і послуг, а тому використання їх для інших цілей, у тому числі і для підприємницької діяльності, суперечить умовам надання банківських послуг та вимогам чинного законодавства України. Забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності. Позивачі на вимогу банку не надали інформації щодо їхнього майнового стану та щодо товарів, придбаних ними за кошти, розміщені на їхніх рахунках.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У лютому 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від імені яких діє адвокат Мороз В. П., подали відзив на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому просили відхили касаційну скаргу банку та оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначали, що доводи касаційної скарги є формальними та зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 відкрила у ПАТ КБ «ПриватБанк» віртуальний рахунок Приват24 НОМЕР_3, який 13 січня 2015 року було за блоковано ПАТ КБ «ПриватБанк». Залишок грошових коштів на рахунку на час його блокування становив 466 330 грн 75 коп.

12 січня 2014 року ОСОБА_2 відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» банківський рахунок НОМЕР_1. Залишок грошових коштів на час блокування банком операцій становив 299 458 грн 27 коп.

05 серпня 2014 року на ім'я ОСОБА_2 відкрито рахунок «Приват-вклад» НОМЕР_2. Залишок грошових коштів на час блокування банківських операцій становив 54 839 грн 18 коп.

На письмове звернення до банку із вимогами щодо розблокування банківського рахунку від 23 січня 2015 року ОСОБА_1 отримала відповідь з посиланням на статтю 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та з вимогою про надання відомостей про її доходи.

Вимога ОСОБА_1 про закриття рахунку НОМЕР_3 та зняття з нього коштів теж залишилась без задоволення. Банк повідомив, що такі операції у зв'язку із блокування рахунків є технічно неможливими.

05 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання депозитного договору від 05 серпня 2014 року та виплату йому банківського вкладу шляхом перерахування грошових коштів на інший, відкритий ним банківський рахунок, однак така вимога ОСОБА_2 теж залишена банком без виконання.

Згідно із частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положенням частини першої статті 1068 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з пунктом 7.7 глави 7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 № 492 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 492), використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності, заборонено.

Умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції (пункт 1.5 Інструкції № 492).

Положеннями статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов'язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).

Банк має право відмовитися від підтримання договірних відносин чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Крім цього, пунктом 12 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постанова Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 705), емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права.

Емітент зобов'язаний інформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення в спосіб, установлений договором, у разі можливості перед тим, як право використовувати електронний платіжний засіб буде зупинено, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об'єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України.

Емітент має право поновити право користувача використовувати електронний платіжний засіб або надати новий після усунення причини зупинення права використовувати електронний платіжний засіб.

Заперечуючи проти позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що за період з 01 вересня 2014 року по 14 січня 2015 року обіг коштів ОСОБА_1 за банківським рахунком НОМЕР_3 склав 12 545 224 грн 16 коп., у зв'язку із чим банк на виконання вимог законодавства України направив ОСОБА_1 вимогу про надання банку документів на підтвердження походження грошових коштів, що надійшли на її рахунок у зазначений період.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 зазначених документів банку не надала.

Ураховуючи встановлений судами попередніх інстанцій факт ненадання ОСОБА_1 банку інформації (офіційних документів), необхідної (необхідних) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб'єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, дії відповідача щодо зупинення фінансових операцій за рахунком позивача ОСОБА_1 відповідали указаним вище вимогам чинного законодавства України.

Крім цього, ОСОБА_2, всупереч вимогам статтей 10, 60 ЦПК України 2004 року, не надав в обґрунтування заявлених ним позовних вимог доказів порушення банком його прав та законних інтересів. Разом із цим судовому захисту, що передбачає застосування міри державного примусу, підлягають лише порушені права, а не можливість їх порушення у майбутньому.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, неправильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, неповно дослідив наявні у матеріалах справи докази та не надав належну оцінку доводам відповідача, не звернув увагу на те, що банківські рахунки були відкриті на ім'я позивачів - фізичних осіб, не дослідив умови договорів, укладених між банком та позивачами, та не перевірив правомірність використання позивачами цих банківських рахунків відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства України.

У силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено всіх фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року скасувати та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю.В. Черняк