Пр.№2/756/697/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.
секретаря за участю позивача представника позивача відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтувала наступним. Починаючи з 12.07.1997 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем було придбано за спільні сімейні кошти автомобіль «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . Після припинення шлюбних відносини сторони не змогли дійти згоди щодо поділу зазначеного майна, у зв`язку з чим просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобілю, припинити право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, стягнувши з відповідача грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля в сумі 158100 гривень, припинивши право спільної часткової власності позивача.

Ухвалою суду від 13.12.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 13.12.2017 судом вжито заходів щодо забезпечення позовних вимог та накладено арешт на автомобіль «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

24.01.2018 Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в яких пояснив, що між ним та позивачем 12.07.1997 року у відділі РАГС Мінського району м. Києва, актовий запис № 843 було укладено шлюб. У своїх запереченнях, Відповідач зазначив, що шлюбних відносин із позивачем він не підтримує з 2012 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року шлюб між ними було розірвано.

Щодо позовної заяви, Відповідач пояснив, що автомобіль «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 купувався для виробничих потреб його батька як приватного підприємця та був оформлений на Відповідача. Зазначив, що під час перебування у шлюбі Позивач фактично не працювала, про що вказує відсутність у неї на той період трудової книжки, а тому ніяких спільних коштів вони не мали і на придбання автомобіля не витрачали. Витрати, пов`язані з експлуатацією автомобілю також ніс лише відповідач. Вказує, що для придбання автомобілю він отримав кредит в УкрСиббанк, який погашав власними коштами та коштами, які отримані ним у борг у батька ОСОБА_7 Перший внесок в погашення кредиту здійснено за рахунок вартості проданого автомобілю «БМВ» д.н.з. НОМЕР_3 , придбаного відповідачем ще до шлюбу і проданого незадовго до отримання кредиту за 6 000 доларів. Крім того, подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 15.05.2018 року судом за клопотанням позивача призначено автотоварознавчу експертизу щодо визначення ринкової вартості автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

Експертизу не було проведено у зв`язку з її неоплатою позивачем.

09.08.2019 на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 про уточнення позовних вимог, в яких представник позивача просить визнати за ОСОБА_2 право власності на 13/100 частин (12.57%) автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 та припинити право суспільної сумісної власності подружжя на зазначений автомобіль. Стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію за 13/100 частини вартості вищевказаного автомобіля в сумі 17 334,93 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали, просили задовольнити її в повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, що зазначені у запереченнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.07.1997 року до 08.11.2107 року.

Сторони не проживали однією сім`єю з 01.09.2012 року. Дана обставина визнається обома сторонами, а тому не підлягає доказуванню в силу положень ст.82 ЦПК України.

14.04.2008 року ОСОБА_4 придбано автомобіль«Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 вартістю 137 800 грн. Оплата за автомобіль складалась з 10% власних коштів покупця і 90% коштів, наданих йому в кредит.

Передплата у розмірі 13 780 гривень внесено відповідачем на рахунок ТОВ «Український автомобільний холдинг».

23.04.2008 року між відповідачем та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу№ НОМЕР_4 , за умовами якого відповідачу надано кредиту розмірі 24 558 доларів США, що дорівнює еквіваленту у розмірі 124 017, 90 гривень, строком до 23.04.2015 року.

В період з 23.04.2008 року до 24.10.2014 року відповідачем виконано свої зобов`язання за кредитним договором.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином у подружжя ОСОБА_2 , окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Відповідач у своїх запереченнях посилався на те, що автомобіль придбаний ним особисто, за кошти, запозичені у батька, перший внесок сплачено за рахунок проданого автомобіля «БМВ», який належав йому особисто, а також на те, що позивач ніколи не сплачувала коштів в рахунок погашення кредиту, не мала права на керування ним, не несла витрат у зв`язку з його обслуговуванням та ремонтом.

Оцінюючи вказані заперечення, суд виходить з наступного.

Належних доказів щодо продажу автомобілю «БМВ» та його вартості на момент продажу суду не надано. Показання свідків щодо цього є недопустимим доказом, їм відома дана інформація зі слів самого відповідача.

Також відповідачем не надано доказів того, що кошти, отримані в позику від батька використані саме на погашення кредиту за спірний автомобіль. Отримані частками кошти не відповідають розміру коштів, внесених у рахунок погашення кредиту.

Інші доводи відповідача не впливають на вирішення долі щодо спільності придбаного у шлюбі майна.

Враховуючи дані виписки за кредитним договором з 23.04.2008 по 12.04.2019, всього за кредитом сплачено 297 266 грн., з яких 190 163,90 гривень за період з 23.04.2008 року до 01.09.2012 (час припинення сімейних правовідносин сторін) і 107 102,10 гривень з 01.09.2012 року і до 24.10.2014 (момент фактичного погашення кредиту).

Крім того, за спірний автомобіль сплачено аванс у розмірі 13 780 гривень під час шлюбу.

Провівши відповідний розрахунок, судом встанволено, що за час шлюбних відносин сплачено в рахунок оплати за автомобіль 190 163,90 грн. +13 780 грн., що разом складає 203 943,90 грн.

Враховуючи рівність часток подружжя у спільному сумісному майні, доля кожного з них складає частку автомобіля, що еквівалента 101 971,95 грн.

Всього для придбання автомобілю та погашенню кредиту, отриманого для його придбання подружжям витрачено 311 046 грн.

Таким чином, частка позивача у спірному автомобілі може бути визначена у розмірі 0,32% або 33/100 його частин.

Однак позивачем заявлено вимоги про визнання за нею права власності на 13/100 частин спірного автомобілю, збільшення її частки судом буде вважатись виходом за межі заявлених позовних вимог і порушуватиме принцип диспозитивності цивільного процесу.

При цьому, суд зауважує, що визначення позивачем її частки у розмірі 13/100 пов`язане не з арифметичною помилкою, а з невідповідності застосованого методу розрахунку вищевказаним вимогам чинного законодавства, оскільки нею визначено частку шляхом мінусування від тіла кредиту (124 017,90 грн.) тих сум, що були сплачені відповідачем після припинення сімейних відносин в рахунок погашення кредиту (тіла кредиту, відсотків, комісій, штрафних санкцій). При здійсненні такого розрахунку не враховано те, що за період з 23.04.2008 року по 01.09.2012 року за час ведення спільного господарства також здійснювалось повернення кредитних коштів, з урахуванням відсотків, комісій та штрафних санкцій.

З цих підстав, суд вважає правильним задовольнити заявлені у справі вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 13/100 частин спірного автомобілю.

Щодо стягнення з відповідача грошової компенсації частки у спільному майні та припинення права спільної часткової власності на нього, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка

від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Відповідач не погоджується на виплату позивачу грошової компенсації її частки у спільному майні, обґрунтовуючи це тим, що такої частки вона не має.

Матеріали справи не містять доказів щодо вартості спірного автомобілю на момент розгляду справи. Експертиза, про проведення якої просила позивач не проведена у зв`язку з її неоплатою.

З цих підстав у задоволенні вимог про стягнення з відповідача грошової компенсації та припинення її права власності на частку у спірному майні суд відмовляє.

Керуючись ст.ст.5, 12,13, 81, 14, 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 автомобіль «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у наступний спосіб:

-визнати за ОСОБА_2 право власності на 13/100 частин автомобілю «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;

-визнати за ОСОБА_4 право власності на 87/100 частин автомобілю «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 25.10.2019.

Суддя А.М.Майбоженко