н/п 2/490/39/2019 Справа № 490/229/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

секретаря судових засідань Дудник Г.С.,

за участі позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до ММР про визнання права власності за набувальною давністю на 1/10 частину житлового будинку з господарськими надвірними спорудами в АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтувала, тим що її тітці ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала на праві власності 1/10 частка домоволодіння АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців у тітки не було, за весь цей час Миколаївська міська рада з позовом про визнання спадщини відумерлою до суду не зверталася, спадщину ніхто не прийняв, про свій намір успадкувати цю частку нерухомості ніхто не заявляв, жодних вимог про витребування даної частки або набуття на неї права власності також ніхто не пред`являв. Одразу після смерті тітки, якою вона опікувалася ще за її життя і була єдиною родичкою, вона переїхала жити у спірне домоволодіння та з 2006 року мешкає там постійно, утримує житло в належному стані , сплачує комунальні платежі.

Оскільки позивачка більше 10 років добросовісно, правомірно, відкрито та безперервно володіє 1/10 часткою вказаного будинку, яка належала ОСОБА_2 ,посилаючись на положення ст. 344 ЦК України, позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/10 частку вказаного житлового будинку .

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила про його задоволення з викладених підтсав.Зазначила, що у двоюрідної тітки вона була єдина родичка, яка підтримувала з нею стосунки, допомагала їй під час хвороби. ТЬітка померла майже рапотово , отже не встигла оформити заповіт, але у них і була домовленість, що будиночок залишиться ОСОБА_1 , у спадок. З часу смерті ОСОБА_2 , вона постійно проживає у будинку, зробила там ремонт, сплачує комунальні послуги. За цей період жодна особа не зверталася до неї і не заявляла про свої спадкові права.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, надіслав на адресу суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після її смерті заведено спадкову справу № 603/2006 в Першій миколаївській державній нотаріальній конторі за заявою ОСОБА_1 як племінницею спадкодавиці від 28.07.2006 року. Зі спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_2 вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на 1/10 частину вказаного житлвоого будинку , яка належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного на ТБ "Нерухоммість-Миколаїв" 06.12.2001 року № 2/11 та зареєстровано в КП ММБТІ 20.02.2002 року , нікому видано не було і ніхто зі спадкоємців з заявою про прийняття спадщини не звертався.

Згідно Постанови державного нотаріуса від 21.05.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, які б підтверджували родинні стосунки зі спадкодавцем.

На час смерті ОСОБА_2 , в будинку ніхто, крім неї, зареєстрований не був. Позивачка є донькою ОСОБА_6 ,, яка була троюрідною сестрою ОСОБА_2 Поховання померлої здійснювала позивачка.

Як пояснили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які є подругами позивача, ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 ,, які є безпосережднівми сусідами позивачки за адресою спірного будинку, ОСОБА_1 вони занли як племінницю тітки ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ,), яка підтривувала з нею родинні стоунки, допомагала, відвідувала потсійно. З часу смерті останньої ОСОБА_1 , вселилася в частину будинку, що належала померлій, зробила там ремонт та постійно безперервно та відкрито там проживає.

Так, статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Статтею 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За умовами ч. 3 ст. 335 ЦК України безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини 4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Таким чином, зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа №293/312/15-ц).

Вищевказані норми права свідчать про те, що позивач у даній категорії справ, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності, заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Таким чином, позивач повинен довести: законність об`єкта володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач постійно проживає у вказаній частині житловго будинку більше 10 років поспіль , несе тягар утримання цього майна, відтак, суд вважає, що позивач добросовісно та відкрито володіє з моменту смерті ОСОБА_2 , з лютого 2006 року , тобто більше десяти років, 1/10 часткою житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому суд враховує , що спірне майно на час розглчду справи та з часу заволодіння ним позивачкою ніким не успадковане, а рішення про передачу цієї нерухомої речі у комунальну власність в установленому законом порядку не приймалось.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності за набувальною давністю на 1/10 частку житлового будинку з господарськими надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Миколаївського апеляційного суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27 вересня 2019 року

Суддя О.А. Гуденко