КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року місто Київ.

Справа 756/11998/14

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13260/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни та АТ "Універсал Банк" на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року (ухвалену в складі судді Жука М.В., інформація щодо складання повного тексту відсутня)

в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересована особа Акціонерне товариство «Універсал банк»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. щодо відкриття виконавчого провадження № 55003564 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва № 2/756/4743/14 від 08.07.2015 року, накладення арешту на майно боржника, та арешту коштів боржника, та скасування відповідних постанов приватного виконавця від 26.04.2019 року.

В обґрунтування поданої скарги зазначала, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження поза межами строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Крім того вказує на те, що у виконавця не було законних підстав накладати арешт на її кошти, оскільки у заяві про відкриття виконавчого провадження, стягувачем не було зазначено жодного відомого йому рахунку, відкритого на її ім`я, більш того, приватний виконавець не мав права накладати арешт на заробітну плату, що є її єдиним джерелом доходу для існування та існування її сина, зважаючи на те, що вона є матір`ю одиначкою.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. - задоволено частково.

Дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. у виконавчому провадженні № 59003564 під час винесення постанови про арешт майна боржника від 26 квітня 2019 року та постанови про арешт коштів боржника від 26 квітня 2019 року - визнано незаконними.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. у виконавчому провадженні № 59003564 від 26 квітня 2019 року про арешт майна боржника - скасовано.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. у виконавчому провадженні № 59003564 від 26 квітня 2019 року про арешт коштів боржника - скасовано.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 , 14.08.2019 року звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу в частині відмови в задоволенні її скарги про визнання неправомірними дій приватного виконавця Лановенко Л.О., щодо відкриття виконавчого провадження № 55003564 від 26.04.2019 року з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва № 2/756/4743/14 від 08.07.2015 року та відмови в скасуванні постанови про відкриття виконавчого провадження № 55003564 від 26.04.2019 року; прийняти нове рішення, яким визнати незаконними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О., щодо відкриття виконавчого провадження № 55003564 від 26.04.2019 року з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва № 2/756/4743/14 від 08.07.2015 року та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 55003564 від 26.04.2019 року.

В апеляційній скарзі посилалась на порушення норм процесуального та матеріального права, норм ст. 58, ст. 8 Конституції України.

Вважає, що судом першої інстанції було порушено норми Конституції України, коли він дійшов до висновку, що виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва від 08.07.2015 року №2/756/4743/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» пред`явлений з додержанням установлених законом строків пред`явлення його до примусового виконання відповідно до пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Не погоджуючись з ухвалою, ПВВО м. Києва Лановенко Л.О. 15.08.2019 року звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила її скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що існують два шляхи арешту майна боржника: шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника, або шляхом винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, постанови виконавця про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди, в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» не повинні містити в собі опису майна, на яке накладається арешт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 910/15141/16.

Так, нею на виконання вищевказаного положення Закону України «Про виконавче провадження», для забезпечення реального виконання рішення, 26.04.2019 року винесено постанову про арешт майна боржника.

Даною постановою накладено арешт на все майно, що належить боржнику, ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням винагороди приватного виконавця .

Постанова про арешт майна винесена без посилання на конкретне майно, що у відповідності до положень чинного законодавства України не заборонено. Також положення законодавства не містять імперативної норми, яка б вказувала на те, що перед винесенням постанови про арешт коштів боржника, виконавець зобов`язаний виявити дані кошти.

Приватний виконавець всі виконавчі дії вчиняла правомірно та законно, а постанови про арешт майна боржника від 26.04.2019 року та арешт коштів боржника від 26.04.2019 року прийняті відповідно до чинногозаконодавства України.

Не погоджуючись з ухвалоюОболонського районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року , АТ «Універсал Банк», 25.09.2019 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просили ухвалу в частині часткового задоволення скарги ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни.

В апеляційній скарзі посилались на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, неправильне тлумачення приписів ч.ч.1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», не застосування ч. 2 ст. 48 та ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження». Не було взято до уваги судом і актуальну судову практику, викладену в позиціях Верховного Суду при вирішенні справ у подібних спорах (№910/15141/16).

У відзиві на апеляційну скаргу боржника, приватний виконавець Лановенко Л.О. просила в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, оскільки державним виконавцем при прийнятті виконавчого документу не було підстав для його повернення без прийняття до виконання.

Представник АТ «Універсал Банк» надав письмові пояснення щодо апеляційної скарги приватного виконавця, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лановенко Л.О. на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 03.07.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» приватний виконавець Лановенко Л.О. просила апеляційну скаргу банку задовольнити, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Посилались на те, що приватним виконавцем було здійснено опис майна з дотриманням п. 2 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», а доводи ОСОБА_1 щодо зазначення площі кімнати не відповідає наявному плануванню помешкання на сьогоднішній день та не відповідають дійсності. Звертає увагу суду на те, що порушень вимог Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з боку приватного виконавця не відбувалися, як зазначено в скарзі боржником. Положення Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення органу опіки і піклування в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотеко- держателя. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-54цс16 та від 16 листопада 2016 року у справі №466/7467/15-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» Пікуш Г.К. просила залишити апеляційну скаргу банку без задоволення. Посилалась на те, що винесення приватним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржника від 26.04.2019 року є протиправною, оскільки ця постанова в порушення вимог закону винесена нею до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах, а також з`ясування їх призначення. Зазначала, що накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат боржнику, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав боржника на оплату праці.

В судове засідання апеляційного суду приватний виконавець та боржник не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Боржник повідомлена 12.10.2019 року, що підтвержується зворотним повідомленням на а.с. 122.

Представник стягувача підтримав доводи поданої ними скарги та скарги приватного виконавця. Проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечував з посиланням на те, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання не був пропущений, оскільки він повертався стягувачу без виконання, після чого повторно був поданий в межах одного місяця.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника банку, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а скарги приватного виконавця та банку задовольнити з таких підстав.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Щодо оскарження дій в частині відкриття провадження з порушенням строків:

Судом установлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.12.2014 року у справі №756/11998/14-ц задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 383 062 грн. 29 коп. Рішення набрало законної сили 29.12.2014 року.

На примусове виконання цього судового рішення 08.07.2015 року Оболонським районним судом міста Києва видано ПАТ «Універсал Банк» виконавчий лист №2/756/4743/14 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 383 062 грн. 29 коп.

21.12.2015 року ПАТ «Універсал Банк» пред`явлено указаний виконавчий лист до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві до виконання про що свідчить вхідна відмітка на заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження (т. 3 а.с. 148).

Згідно відмітки державного виконавця у виконавчому листі Оболонського районного суду міста Києва від 08.07.2015 року №2/756/4743/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 383 062 грн. 29 коп. його повернуто стягувачу 03.04.2019 року . Постанова про повернення виконавчого документа від 02 квітня 2019 року на а.с. 40 т.4 свідчить про те, що виконавчий документ повернуто зазаявою стягувача.

26.04.2018 року ПАТ «Універсал Банк» повторно пред`явила до примусового виконання указаний виконавчий лист до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. (т. 2 а.с. 34, 35)

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. від 26.04.2019 року відкрито виконавче провадження № 59003564 з примусового виконання виконавчого листа №2/756/4743/14 від 08.07.2015 року (а.с. 170).

За змістом ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону станом на 21.12.2015 року, виконавчі листи суду можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи, що у судовому засіданні установлено те, що виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва від 08.07.2015 року №2/756/4743/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості пред`являвся стягувачем ПАТ «Універсал Банк» з додержанням установлених законом, чинним на час вчинення цих дій, строків пред`явлення його до примусового виконання, а також враховуючи, що після повернення виконавчого документу він повторно був пред`явлений через 24 дні, а строк перерирався, через перебування виконавчого документу на виконанні в Оболонському ВДВС до квітня 2019 року, суд дійшов висновку про те, що відкриваючи виконавче провадження приватний виконавець діяв у відповідності до вимог закону та в межах своїх повноважень.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини які суд вважав ввстановленими є доведеними, а висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про попуск стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання спростовуються дослідженими в апеляційному суді оригіналами постанови про повернення виконавчого документу стягувачу за 2019 рік, а також дослідженими заявами про відкриття виконавчого провадежння, відповідно до яких після ухвалення заочного рішення лист був пред`явлений до виконання в межах річного строку. Повернутий без ви конання він був 03.04. 2019 році та повторно пред`явлений до виконання 26 квітня 2019 року.

З урахуванням вимог Закону про переривання строку, та встановлених судом обставин, приватний виконавець правомірно відкрив провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, скарга ОСОБА_1 в частині оскарження дій приватного виконавця та постанови про відкриття виконавчого провадження задоволенню не підлягала.

Відповдіно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає. що суд першої інстанціїх ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що ухвала районного суду в частині відмови в задовоелнні скарги щодо відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Щодо оскарження дій приватного виконавця в частині арешту майна та грошових коштів боржника..

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. від 26.04.2019 року накладено арешт на все нерухоме і рухоме майно, що належить ОСОБА_1 (а.с. 171).

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. від 26.04.2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 , в тому числі і на картковий рахунок для виплат, відкритий у ПАТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 172).

При частковому задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у заяві про відкриття виконавчого провадження представник стягувача не зазначав конкретне майно боржника на яке він просить накласти арешт, приватний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови від 26 квітня 2019 року, якою накладено арешт на все майно боржника без його ідентифікації.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 6 ч. З ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

З метою ефективної реалізації покладених на виконавця завдань щодо здійснення заходів примусового виконання рішень закон наділяє його широкими повноваженнями (правами), зокрема, правом накладати арешт на майно боржника.

Згідно ч. 1,ч. 2, ч. 5 ст. 48 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до ст.ст. 52, 65, 66 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт.

Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Виходячи з наведених норм законодавства, слід дійти висновку, що існують два шляхи арешту майна боржника: шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника, або шляхом винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, постанови виконавця про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди, в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» не повинні містити в собі опису майна, на яке накладається арешт.

Так, приватним виконавцем Лановенко Людмилою Олегівною на виконання вищевказаного положення Закону України «Про виконавче провадження», для забезпечення реального виконання рішення, 26.04.2019 року винесено постанову про арешт майна боржника.

Даною постановою накладено арешт на все майно, що належить боржнику, ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 425 521,89 грн.

Постанова про арешт майна винесена без посилання на конкретне майно, що у відповідності до положень чинного законодавства України не заборонено.

З приводу постанови про арешт коштів боржника слід додати, що відповідно до п. 8 Розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень» № 512/5 від 02.04.2012 року, на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Таким чином, положення законодавства не містять імперативної норми, яка б вказувала на те, що перед винесенням постанови про арешт коштів боржника, виконавець зобов`язаний виявити дані кошти.

Так, 26.04.2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмилою Олегівною винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в 78 банківських установах, та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборнено законом, та належать боржнику, ОСОБА_1 .

Окрім того, у вищевказаній постанові також зазначається, що накладено арешт на грошові кошти боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 425 521,89 гривень.

Доводи боржника про те, що приватний виконавець не мав права накладати арешт на її майно та кошти з огляду на дію Закону "Про мораторій", колегія суддів не приймає з огляду на те, що вказаний Закон заборонґяє звертати стягнення на майно, а не накладати на нього арешт з метою забезпечення виконання рішення суду.

Підсумовуючи все вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмила Олегівна, у виконавчому проваджені №59003564, вчиняла виконавчі дії правомірно та законно, а постанови про арешт майна боржника від 26.04.2019 року та арешт коштів боржника від 26.04.2019 року винесені відповідно до чинного законодавства України.

Помилковим також є висновок суду про те, що до прийняття приватним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржника , останній мав виявити ці кошти та з`ясувати їх призначення.

Доводи боржника про те, що виконавець наклав арешт в тому числі і на рахунок на який вона отримує заробітну плату, колегія суддів не приймає з огляду на те, що арешт накладався на грошові кошти. При цьому з виписки по рахунку, який долучила ОСОБА_1 вбачається, що на вказаний рахунок поступають також кошти від приватних осіб в якості подарунків, тобто на ньому скопичуються кошти різного призначення.

Щодо визнання незаконними та скасування постанов про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст.ст. 52, 65, 66 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Аналізуючи вимоги чинного законодавства, апеляційний суд приходить дов исновку, що існують два шляхи арешту майна боржника: шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника, або шляхом винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, постанови державного виконавця про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення, в силу вимог Закону України "Про виконавче провадження" не повинні містити в собі опису майна, на яке накладається арешт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі №910/15141/16.

Таким чином, суд встановив, що доводи апеляційних скарг приватного виконавця та стягувача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та узгоджуються з вимогами Закону. які не вірно були застосовані судом.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що ухвала суду в частині задоволення скарги постановлена з порушенням норм матеріального права, та за недоведеності тих обставин, які суд вважав встановленими, вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни та Акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року в частині визнання незаконними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. у виконавчому провадженні № 59003564, щодо арешту майна та коштів боржника , в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. від 26 квітня 2019 року про арешт майна боржника та в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. від 26 квітня 2019 року про арешт коштів боржника - скасувати, постановити нову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересована особа Акціонерне товариство «Універсал банк» відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: