Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 695/2567/16-ц

провадження № 61-34634св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя- доповідач),

учасники справи:

позивач - керівник Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах малолітньої ОСОБА_1 ,

відповідач - Золотоніська міська рада,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Бондаренка С. І., Храпка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року керівник Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , яка позбавлена батьківського піклування, звернувся до суду з позовом до Золотоніської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на первинному обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області як дитина, позбавлена батьківського піклування.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 2010 року ОСОБА_3 позбавлена батьківських прав стосовно своєї дочки ОСОБА_1

Малолітня ОСОБА_1 проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_4 у житловому будинку на АДРЕСА_1 , який відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом належав її діду - ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 був спадкоємцем першої черги та постійно проживав разом зі своїм батьком ОСОБА_5 , від прийняття спадщини не відмовлявся, а тому відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, однак свідоцтво про право власності не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель на АДРЕСА_1 .

На час відкриття спадщини ОСОБА_1 була малолітньою, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька.

Рішенням Виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 22 квітня 2015 року № 99 над малолітньою ОСОБА_1 встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_6 .

Рішенням Виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 24 травня 2016 року № 183 ОСОБА_6 звільнено від обов`язків опікуна над ОСОБА_1 та припинено опіку.

Рішенням Золотоніської міської ради від 10 серпня 2016 року № 254 ОСОБА_7 призначено опікуном малолітньої ОСОБА_1

ОСОБА_6 з часу призначення опікуном малолітньої дитини, не вжила жодних заходів для визнання за неповнолітньою ОСОБА_1 права власності на спадкове майно після смерті її батька ОСОБА_4 .

З метою оформлення права власності на спадкове майно за малолітньою ОСОБА_1 служба у справах дітей, молоді та спорту Золотоніської міської ради Черкаської області подала до Золотоніської міської державної нотаріальної контори відповідну заяву. Однак з відповіді завідувача Золотоніської державної нотаріальної контори, отриманої 30 червня 2016 року, вбачається що з питання оформлення спадщини на ім`я малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно звернутися до нотаріальної контори з правовстановлюючими документами на 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 ; документами, що підтверджують факт родинних відносин між малолітньою дитиною з спадкодавцем; документами, що підтверджують повноваження законного представника. За відсутності таких документів за захистом прав дитини необхідно звернутися до суду.

У зв`язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів на 1/2 частини житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 , оформити спадщину неможливо.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 є неповнолітньою та не може через свій вік самостійно захистити свої права у суді, прокурор звернувся до суду за захистом прав малолітньої відповідно до статті 121 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та за погодженням із законним представником ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , просив суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно після смерті її батька ОСОБА_4 , у вигляді 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані на АДРЕСА_1 .

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до Золотоніської міської ради та ОСОБА_1 про розподіл спадкового майна та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Зазначала, що вона є дочкою померлого ОСОБА_5 та спадкоємицею першої черги після його смерті. ОСОБА_2 вказувала на те, що постійно проживала зі своїм батьком, від прийняття спадщини не відмовлялася, а тому вважається такою, що прийняла її. Іншим спадкоємцем за законом був її брат ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому спадкоємцем за законом є його дочка ОСОБА_1 .

У зв`язку із зникненням документів після смерті брата, ОСОБА_2 не змогла належним чином оформити свої права та права племінниці на належне їм спадкове майно по 1/4 частини за кожною. Оскільки керівник Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах її племінниці ОСОБА_1 подав позов про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_2 змушена подати зустрічний позов, так як вважає себе належним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_5 , а тому просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованих на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2017 року позов керівника Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах малолітньої ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно після смерті її батька ОСОБА_4 , у вигляді 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані на АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на майно - 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є його дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 , які до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлені чинним законодавством України строки не зверталися. Однак ОСОБА_4 постійно проживав із спадкодавцем, а тому відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину, хоча відповідним чином і не оформив своїх спадкових прав. ОСОБА_2 як спадкоємець, яка фактично не проживала із спадкодавцем, до нотаріуса у встановленому законом порядку не зверталася, також вона не зверталася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, а тому підстави для визнання за нею права власності на спадкове майно відсутні. З урахуванням цих обставин суд першої інстанції відмовив у задоволенні зустрічного позову. Вирішуючи первісний позов, суд виходив із того, що малолітня ОСОБА_1 належним чином прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , який, у свою чергу, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 . Оскільки оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно відсутній, то існує обмеження прав малолітньої дитини у можливості прийняття нею спадкового майна, у зв`язку із чим суд задовольнив первісний позов у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2017 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у позові керівника Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до Золотоніської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно та у зустрічному позові ОСОБА_2 до Золотоніської міської ради, ОСОБА_1 про розподіл спадкового майна.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що представник позивача за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом звертались до нотаріуса за оформленням спадщини та отримали аргументовану відмову нотаріуса на вчинення нотаріальної дії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У жовтні 2017 року заступник прокурора Черкаської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у позові керівника Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах малолітньої ОСОБА_1 з тих підстав, що позивач не отримав постанову нотаріальної контори про відмову в оформленні права власності на спадкове майно, суд апеляційної інстанції не врахував, що після відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_1 тимчасово проживала у Комунальному закладі «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації» та опіка над нею не встановлювалася. Керуючись положеннями статті 65 ЦК України та статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Виконавчий комітет Золотоніської міської ради як орган опіки та піклування звернувся до Золотоніської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу малолітній ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті її батька. До цієї заяви були додані документи, які підтверджують статус дитини, позбавленої батьківського піклування, свідоцтво про смерть батька дитини та копії правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку із відсутністю оригіналів останніх. 30 червня 2016 року завідувач Золотоніської міської державної нотаріальної контори надав відповідь про те, що у випадку відсутності оригіналів правовстановлюючих документів орган опіки та піклування має право звернутися до суду за захистом прав дитини. Тобто, фактично орган опіки та піклування звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення за малолітньою ОСОБА_1 права власності на спадкове майно у позасудовому порядку, проте постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом прийнята не була. Таким чином, суд апеляційної інстанції не встановив усі фактичні обставини справи та безпідставно скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 2010 року, яке набрало законної сили 13 липня 2010 року, ОСОБА_3 позбавлена батьківських прав стосовно своєї дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Малолітня ОСОБА_1 проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 в домоволодінні, яке відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом належало діду малолітньої дитини - ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд на АДРЕСА_1 .

Судами також встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є його дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 .

Згідно із довідкою голови квартального комітету № 22 м. Золотоноша Черкаської області від 12 грудня 2016 року № 60, на час смерті ОСОБА_5 у житловому будинку на АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Відповідно до довідки № 1538, виданої 09 червня 2016 року Виконавчим комітетом Золотоніської міської ради, у житловому будинку на АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день його смерті за цією адресою були зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та проживали інші особи не зареєстровані у цьому житловому приміщенні.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 09 червня 2016 року № 1537 у житловому будинку на АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а на день його смерті за цією адресою були зареєстровані та проживали такі особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

З довідки № 35, виданої 14 лютого 2016 року головою квартального комітету № 22 м. Золотоноша Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_2 проживає разом з дітьми: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_1 , у житловому будинку на АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель на АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 18 березня 2015 року № 77 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням Виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 22 квітня 2015 року № 99 над малолітньою ОСОБА_1 встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_6 .

Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 24 травня 2016 року № 183 ОСОБА_6 звільнено від обов`язків опікуна над ОСОБА_1 та припинено опіку над нею.

Рішенням Золотоніської міської ради від 10 серпня 2016 року № 254 ОСОБА_7 призначено опікуном малолітньої ОСОБА_1

З часу призначення опікуном малолітньої дитини ОСОБА_6 остання не вжила жодних заходів для визнання за малолітньою ОСОБА_1 права власності на спадкове майно після смерті її батька.

Служба у справах дітей, молоді та спорту Золотоніської міської ради подала 16 червня 2016 року до Золотоніської міської державної нотаріальної контори заяву про оформлення права власності на спадкове майно за малолітньою ОСОБА_1 У відповіді завідувача Золотоніської державної нотаріальної контори від 30 червня 2016 року, зазначається що з питання оформлення спадщини на ім`я малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно звернутися до нотаріальної контори з правовстановлюючими документами на 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , з документами, що підтверджують факт родинних відносин та документами законного представника, за відсутності таких документів, за захистом прав дитини необхідно звернутися до суду (а. с. 18).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 26 жовтня 2016 року відомості про спадкову справу та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні (а. с. 68).

Також у Спадковому реєстрі відсутня інформація і щодо ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 70).

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суду, і застосовані норми права

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина на майно - 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель на АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після його смерті є його дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 .

В обґрунтування зустрічного позову про визнання права власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_2 зазначала, що вона постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавала, а тому є такою, що прийняла спадщину.

Разом із цим необхідними умовами прийняття спадщини у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України є постійне проживання в одному житловому приміщенні із спадкодавцем на час відкриття спадщини і відсутність відмови від прийняття спадщини протягом встановленого законом строку.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

З наданих ОСОБА_2 довідок Виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 09 червня 2016 року № 1537, 1538 суд першої інстанції встановив, що вона дійсно була зареєстрована у житловому будинку на АДРЕСА_1 та на час смерті свого брата ОСОБА_4 проживала у зазначеному житловому приміщенні. Відомості про те, що вона проживала у цьому житловому приміщенні зі своїм батьком на час його смерті, у матеріалах справи відсутні.

Крім цього, суд першої інстанції врахував, що у матеріалах справи міститься довідка квартального комітету від 12 грудня 2016 року № 22, з якої вбачається, що на час смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спірному житловому будинку проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Допитані в судовому засіданні свідки також не підтвердили факт проживання ОСОБА_2 зі своїм батьком ОСОБА_5 на час його смерті. Натомість свідки підтвердили те, що ОСОБА_4 постійно проживав зі своїм батьком ОСОБА_5

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_5 до нотаріальної контори не зверталися. Однак ОСОБА_4 постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадщину прийняв. Спадкоємець ОСОБА_2 , яка фактично не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, повинна була звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після батька ОСОБА_5 .

Врахувавши, що прийняття спадщини за законом є правом спадкоємця і залежить виключно від його власної волі, а вчинення або невчинення спадкоємцем дій вказує на факт прийняття чи неприйняття ним спадщини, прийнявши до уваги те, що позивач за зустрічним позовом протягом дев`яти років не вживала будь-яких заходів для прийняття спадщини та оформлення у встановленому законом порядку права власності на неї, та змушена була звернутися до суду з позовом про визнання за нею такого права лише після того, як прокурор подав до суду позов в інтересах її малолітньої племінниці про визнання права власності на спадкове майно після смерті її батька, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Вирішуючи спір у частині первісного позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для його задоволення, зважаючи на наступне.

Заяву від імені малолітньої особи подають її батьки (усиновлювачі), опікуни (частина четверта статті 1269 ЦК України, пункт 3.8 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5).

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо не було подано заяву про відмову від прийняття спадщини з дотриманням вимог, встановлених законодавством (пункт 3.9 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (стаття 1297 ЦК України).

З метою захисту інтересів дитини служба у справах дітей, молоді та спорту Золотоніської міської ради подала 16 червня 2016 року до Золотоніської міської державної нотаріальної контори відповідну заяву про оформлення права власності на спадкове майно за малолітньою ОСОБА_1 У відповіді завідувача Золотоніської державної нотаріальної контори від 30 червня 2016 року, зазначається, що з питання оформлення спадщини на ім`я малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно звернутися до нотаріальної контори з правовстановлюючими документами на 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , з документами, що підтверджують факт родинних відносин та документами законного представника, за відсутності таких документів, за захистом прав дитини необхідно звернутися до суду.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач за первісним позовом - це малолітня дитина, яка є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_4 , відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України вона прийняла спадщину. Її батько ОСОБА_4 своїх спадкових прав не оформив, правовстановлюючі документи на спадкове майно відсутні. Прокурор, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду за захистом її прав саме через неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутню правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що було повідомлено у листі завідувача Золотоніської державної нотаріальної контори від 30 червня 2016 року.

Крім цього, звертаючись до суду із позовом в інтересах ОСОБА_1 , прокурор правильно зазначав, що вона є малолітньою особою, позбавленою батьківського піклування, не може представляти свої інтереси в суді, а тому відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є такою, яка потребує представництва прокуратурою її інтересів. Також законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 не заперечувала та надала свою згоду на представництво прокуратурою інтересів дитини.

Отже, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову керівника Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , яка позбавлена батьківського піклування, про визнання права власності на спадкове майно з тих підстав, що малолітня дитина не отримала відмови нотаріуса на вчинення нотаріальної дії (оформлення спадщини), суд апеляційної інстанції залишив поза увагою зміст вищевказаного листа завідувача Золотоніської державної нотаріальної контори від 30 червня 2016 року, у якому зазначено, що з питання оформлення спадщини на ім`я малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно звернутися до нотаріальної контори з правовстановлюючими документами на 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , з документами, що підтверджують факт родинних відносин та документами законного представника, за відсутності таких документів, за захистом прав дитини необхідно звернутися до суду.

Також апеляційний суд не врахував, що у вказаному листі державної нотаріальної контори роз`яснено право позивача на звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Апеляційний суд, перевіряючи рішення суду першої інстанції, не встановив усі фактичні обставини справи, не звернув увагу на лист завідувача Золотоніської державної нотаріальної контори від 30 червня 2016 року, у якому зазначено про відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно, дійшов неправильного висновку про передчасність звернення малолітньої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду та помилково скасував законне судове рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статтей 212, 213 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 413 ЦПК України є підставою для його скасування із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2017 року.

Стягнути із Золотоніської міської ради на користь Прокуратури Черкаської області судовий збір у розмірі 1 653 (одна тисяча шістсот п`ятдесят три) грн 60 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк