Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/798/18
Провадження № 2/553/81/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29.03.2019м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Новака Ю.Д.,
при секретарі - Козицькому Т.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування майном, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування майном, а саме квартирою НОМЕР_1, що становить 9/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира НОМЕР_1, що становить 9/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 26.11.1992 року, посвідченого державним нотаріусом 3-ї Полтавської державної нотаріальної контори Корневим В.В. та зареєстрований в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації на право власності про що був здійснений запис в реєстрову книгу № 53 за реєстровим № 76 від 08.12.1992 р.
За вище зазначеною адресою зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_4, 1987 р-н., ОСОБА_5, 2013 р.н. та ОСОБА_6, 2017 р.н., ОСОБА_2, що підтверджується Довідкою виданою селищним комітетом селища Лісок № 30 від 18.04.2018 року та Домовою книгою для прописки громадян, проживаючих в АДРЕСА_1
На сьогоднішній день в квартирі АДРЕСА_1 проживають: позивач - ОСОБА_1, її донька ОСОБА_4, онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується Довідкою виданою селищним комітетом селища Лісок № 30 від 18.04.2018 року. Починаючи з лютого місяця 2001 року, її син - ОСОБА_2 виїхав з квартири та по сьогоднішній день не проживає за даною адресою. Куди саме виїхав ОСОБА_2 позивачу не відомо, координати засобів зв'язку відсутні, оскільки припинено спілкування з лютого 2001 року, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. З огляду на викладене, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою НОМЕР_1, що становить 9/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1
Позивач у судове засідання не з»явилася, але надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов, а слухання справи проводити без її участі.
Відповідач у судове засідання неодноразово не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується даними поштових повідомлень та оголошеннями на сайті суду, про причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачем до суду не подано.
Представник третьої особи до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, направив до суду клопотання, в якому просив розгляд справи провести без участі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, щодо позовних вимог покладався на розсуд суду.
Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
29.03.2019 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи.
Суд,вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири НОМЕР_1, що становить 9/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 26.11.1992 року, посвідченого державним нотаріусом 3-ї Полтавської державної нотаріальної контори Корневим В.В. та зареєстрований в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації на право власності про що був здійснений запис в реєстрову книгу № 53 за реєстровим № 76 від 08.12.1992 р.
Разом з тим у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, 1987 р-н., ОСОБА_5, 2013 р.н. та ОСОБА_6, 2017 р.н. та ОСОБА_2, що підтверджується Довідкою виданою селищним комітетом селища Лісок № 30 від 18.04.2018 року та Домовою книгою для прописки громадян, проживаючих в АДРЕСА_1
Крім того, те що, гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 підтверджується відповіддю з Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 26.04.2018 року за вих.№16-19/7499.
Факт не проживання ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.) в квартирі АДРЕСА_1 з лютого місяця 2001 року підтверджується Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 18.04.2018 року складеним та посвідчений головою селищного комітету селища Лісок виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради Абакумовою З.П.
Згідно даного Акту особисті речі та речі повсякденного використання, які належать ОСОБА_2 в квартирі відсутні.
Оскільки, збереження реєстрації та не проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 змушує позивача нести додаткові витрати по сплаті за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення та комунальніпослуги КП «ЖЕО № 2») та обмежує в праві розпорядження даним майном, що є підставою до визнання даної особи такою, що втратила право на користування квартирою.
Відповідно до вимог статей 6 та 7 Закону України «Про свободу пересування та вільнийвибірмісцяпроживання в Україні», реєстраціямісцяпроживанняздійснюється за місцем фактичного проживання. Відповідно до вимогчастини 2 статті 405 ЦК України член сім'ївласникажитлавтрачає право на користуванняцимжитлом у разівідсугності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщоінше не встановленодомовленістюміж ним і власникомжитлаабо законом.
Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не проживає у вказаній вище квартирі з лютого місяця 2001 року, збереження місця реєстрації якого порушує права позивача, як власника, що є підставою до визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування майном (квартирою). Враховуючи вищевикладене та існуючі обставини даної справи, суд приходить до висновку, що права позивача як власника вказаного нерухомого майна є порушеними Відповідачем, а тому підлягають захисту.Крім того, Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою КМУ від 21 жовтня 1995 року №848 /в редакції постанови КМУ від 27 квітня 2018 року №329/ передбачено, що субсидії призначаються в залежності від кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) та розміру їх доходів.
Відповідно до положень статті 150 Житлового кодексу України, які узгоджуються зі змістом статті 383 Цивільного кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Реєстрація відповідача у квартирі позивача порушує його права як власника житла на вільне користування своєю приватною власністю.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Разом з тим, згідно статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Верховний Суд України у своїй постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом одну з таким вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Відповідно до частини першоїстатті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Місцем проживання, згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.
Виходячи зі змісту статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Враховуючи викладене, а також те, що відповідач зареєстрований у квартирі НОМЕР_1, що становить 9/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за цією адресою та не проживає, що створює перешкоди в користуванні квартирою його власнику ОСОБА_1, обмежує її у праві вільно розпорядитись власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями12, 76-83, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування майном - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н. таким, що втратив право на користування майном, а саме квартирою НОМЕР_1, що становить 9/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. Д. Новак