29.03.2019
Справа № 642/1961/19
Провадження 2/642/975/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року суддя Ленінського районного суду м.Харкова Грінчук О.П., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

До Ленінського районного суду м.Харкова звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вивчивши матеріали позовної заяви, вважаю, що її слід залишити без руху, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб, відповідач по справі є громадянином ОСОБА_3 Федерації.

Відповідно до п. 2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.

Пунктом 2 статті 29 Конвенції встановлено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя.

Відповідно до ч. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами.

Згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача зокрема у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м.Харкова, у звязку з тим, що на її утриманні перебуває спільна з відповідачем дитина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно копії свідоцтва про народження, серії 1-ВЛ №208540, в графі «батько» вказаний ОСОБА_2, в графі «мати» - ОСОБА_1.

Також до матеріалів справи позивачем надано копію паспорту з відміткою про реєстрацію від 22.03.2011 за адресою: АДРЕСА_1.

Судом з метою встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або перебування позивача було здійснено запити.

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 26.03.2019, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованою у м.Харкові не значиться.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: м.Харків, вул. Соціалістична (Волонтерська), 50, кв. 7, ОСОБА_1 зареєстрованою не значиться.

Згідно ч.5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Таким чином, вказаний недолік унеможливлює відкриття провадження у справі та потребує усунення шляхом надання позивачем відповідних довідок з органів реєстрації місця проживання про дійсну реєстрацію позивача у Холодногірському р-ні м.Харкова станом на день подачі позову до суду для підтвердження підсудності справи Ленінському районному суду м.Харкова.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, позовну заяву потрібно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків протягом пяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Розяснити позивачу, що невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк є підставою вважати позовну заяву неподаною та такою, що підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху, надати позивачу строк протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Розяснити позивачу, що невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк є підставою вважати позовну заяву неподаною та такою, що підлягає поверненню позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя