Ухвала

29 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 756/5974/16-ц

провадження № 61-18949ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Руденка Андрія Олександровича на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2013 року між сторонами укладено кредитний картковий договір на суму 16 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 27,6 % річних на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана позивачем заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.prіvatbank.ua, складає між сторонами договір, що підтверджується підписом позивача у його заяві про видачу карткового кредиту.

ОСОБА_1 не виконувала належним чином свої кредитні зобов`язання з погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором, у зв`язку із чим станом на 31 травня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 17 242,61 грн, з яких: 15 487,16 грн - заборгованість за кредитом,

458,18 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом,

500,00 грн - штраф (фіксована частина), 797,27 - штраф (процентна складова).

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 17 242,61 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від

10 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 242,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Руденка А. О. задоволено частково.

Скасовано заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від

10 листопада 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків, пені та штрафів за кредитним договором

№ б/н від 01 серпня 2013 року та постановлено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі

15 487,16 грн залишено без змін.

12 жовтня 2019 року через засоби поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Руденко А. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від

10 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від

02 жовтня 2019 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішенні у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 756/5974/16-ц є: стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості в розмірі 17 242,61 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Руденко А. О. зазначає, що судові рішення у даній справі підлягають касаційному оскарженню відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме: справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справ, який подає касаційну скаргу.

На обґрунтування вказаних доводів, заявник вказує на те, що постанова апеляційного суду підлягає касаційному оскарженню, оскільки судом було допущено помилку під час визначення заборгованості за тілом кредиту, при цьому ще й зроблено посилання на висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, з урахуванням чого Київський апеляційний суд може сформувати власну практику у аналогічних малозначних справа.

На думку відповідача, суд апеляційної інстанції врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, проте прийняв рішення, яке не досягає мети правосуддя, оскільки не захищає повністю всі права позичальника за кредитним договором про захист яких йшлося у висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Проте вказані заявником аргументи, як підстава для відкриття провадження у справі за підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не можуть бути взяти судом до уваги, оскільки заявник фактично не згоден з сумою стягнутої заборгованості за тілом кредиту та вказує на не дослідження апеляційним судом доказів по справі, при цьому заявник наводить свій особистий розрахунок.

Відповідно до частини другої статті 389 ПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені заявником в касаційній скарзі аргументи, фактично зводяться до переоцінки доказів.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржені судові рішення прийняті у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Руденка Андрія Олександровича на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило