КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/658/19
Провадження №2/319/294/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року смт Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Валігурського Г.Ю.,

при секретарі Костенко А.В.,

за участю:

представника позивача Старійчука А.І. (в режимі відеконференції),

представниці відповідача-1 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Більмак в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до відповідача-1 ОСОБА_2 , відповідача-2 ОСОБА_3 , відповідача-3 ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 0 від 06.07.2007 року у розмірі 77094 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.

Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» 06.07.2007 року укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 28316 дол. США зі сплатою 13% річних. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори поруки від 06.07.2007 року, за умовами яких поручителі зобов`язалися нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. 22.10.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги за договором кредиту та договорами поруки. За період користування кредитом позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом станом на 25.03.2019 року становить 855816,64 грн. У зв`язку з невиконанням позичальником грошового зобов`язання на суму боргу нараховані 3% в сумі 77094 грн., які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позовних вимог з посиланням на припинення поруки, безпідставне нарахування процентів після спливу строку кредитування, а також на сплив позовної давності за вимогами позивача.

Позивач у відповіді на відзив відповідача ОСОБА_2 зазначив, що уклавши договори поруки поручитель в п. 5.3. підтвердив, що строк позовної давності складає три роки. На договори поруки поширюються загальні строки позовної давності. Банк має право нараховувати відсотки за кредитним договором в межах строку на який відповідний кредит було надано, а після настання терміну повернення кредиту в повному обсязі кредитор втрачає право нараховувати відсотки та набуває право здійснювати нарахування інфляційних та 3% річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вважає, що вимоги щодо стягнення 3% річних з відповідачів нараховані в межах строків загальної позовної давності, ґрунтуються на нормах матеріального права. Враховуючи те, що борг за основним зобов`язанням не погашено, то боржник і поручителі несуть солідарну відповідальність перед кредитором, в зв`язку з чим існують всі підстави для задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримаа та просив їх задовольнити шляхом солідарного стягнення відповідачів 3 процентів річних у розмірі 77094 грн. з підстав зазначених у позові.

Представниця відповідача ОСОБА_2. в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав викладених у письмовому відзиві за позов та просила відмовити в задоволені позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, відзиви на позов суду не надали, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 (далі позичальник) 06.07.2007 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язалось надати позичальнику кредитні кошти в сумі 28316 доларів США, що дорівнює еквіваленту 142995,80 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах зазначених у даному договорі.

В п. 1.2.2. кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 04.07.2014 року.

Відповідно до п. 1.3.1. кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок відступлення права вимоги.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ч.1 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату ( у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» відступило вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк» (згідно акту приймання-передавання від 27.12.2018 року), яке в свою чергу відповідно до договору №951/К купівлі-продажу майнових прав від 09.11.2018 року передало ТзОВ «Вердикт Капітал», а останнє прийняло у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути в майбутньому та які зокрема включають: право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку №1,2 цього договору.

Згідно додатку № 1 до договору № 951/К до ТзОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 06.07.2007 року.

Таким чином ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимог до відповідачів щодо зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору та договорів поруки.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Положеннями ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Уклавши кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності ОСОБА_2 порушував договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за користування кредитними коштами.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 25.03.2019 року заборгованість ОСОБА_2 з повернення кредиту становить 855816,64 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 478686,82 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 323555, 75 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 53574,07 грн., що підтверджено відповідним розрахунком та банківськими виписками позивача.

ОСОБА_2 не надано суду доказів сплати заборгованості за кредитним договором та відсотками розмір, яких визначений у наведеному розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 24.03.2016 року по 25.03.2019 рік 3% річних становлять 77094 грн., які останній просить стягнути солідарно з відповідачів.

Перевіривши розрахунок 3% річних та оцінивши його в сукупності з іншими наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Окрім цього ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України та правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у справі № 6-1138цс15 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою від 25.06.2019 року та ухвалою від 15.07.2019 року повторно у позивача витребувано докази, зокрема детальний розрахунок процентів за користування відповідачем-1 кредитом до 22.10.2018 року із зазначенням загального періоду нарахування процентів, конкретної суми нарахованих процентів за кожний конкретний місяць, розміру процентної ставки за якою здійснювалось нарахування, докази зміни розміру такої процентної ставки.

Детальний розрахунок процентів за користування відповідачем-1 кредитом до 22.10.2018 року із зазначенням загального періоду нарахування процентів, конкретної суми нарахованих процентів за кожний конкретний місяць, розміру процентної ставки за якою здійснювалось нарахування, докази зміни розміру такої процентної ставки позивачем надано не було.

На виконання ухвали суду від 15.07.2019 року позивачем надано письмові пояснення в яких зазначено, що розрахунок залучений ним виготовлений станом на момент подачі позову 25.03.2019 року відображує суму боргу станом на момент переуступки боргу, суму погашень боржником здійснених з моменту переуступки боргу, розмір боргу станом на момент переуступки по момент здійснення розрахунку та еквівалент у гривні (перша таблиця). Друга таблиця містить нарахування відсотків згідно умов кредитного договору по періодах. Розрахунок боргу 3% річних містить нарахування 3% річних від розміру заборгованості за період 1096 днів (в межах строків позовної давності), що склало 77094 грн. (ціна позову).

З часу відступлення права вимоги на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» платежі ОСОБА_2 не здійснювалися, оскільки в наданому позивачем розрахунку зазначено загальний розмір заборгованості, без зазначення суми та часу внесення платежів.

Згідно наданого позивачем розрахунку встановлено, що станом на 25.03.2019 року заборгованість ОСОБА_2 становить 855816,64 грн., яка складається із: заборгованості по основній сумі кредиту - 478686,82 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 323555,75 грн. та нарахованими відсотками після отримання позивачем права вимоги в сумі 53574,07 грн.

Оскільки згідно п. 1.2.2. кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 04.07.2014 року, то з 05.07.2014 року почався відлік трирічного строку позовної давності, який сплив 05.07.2017 року.

Датою звернення позивача до суду із вимогами про стягнення 3% річних є 28.05.2019 року, доказів звернення в межах строку позовної давності з вимогою про стягнення заборгованості та нарахованих відсотків в межах строку виконання зобов`язання позивачем не надано.

Сторони кредитного договору не погоджували збільшення позовної давності шляхом укладення письмового договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, №22095/93, §51, ЄСПЛ, від 22.10.1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), №66610/09, §43, ЄСПЛ, від 29.01.2013 року).

За таких обставин суд вважає, що позивачем пропущений строк, у межах якого він мав право звернутися до суду з вимогами про стягнення 3% річних за кредитним договором нарахованих на суму основного боргу за період з 05.07.2017 року по 25.03.2019 року, оскільки строк позовної давності до вказаних вимог закінчився 05.07.2019 року, а тому в задоволенні позову в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають 3% річних за 469 днів у період з 24.03.2016 року (дата початку нарахування 3% річних згідно розрахунку позивача) до 05.07.2017 року (закінчення строку позовної давності) нараховані на заборгованість по основній сумі кредиту в розмірі 18421,94 грн.

При вирішенні позовних вимог про стягнення 3% річних нарахованих на заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом суд враховує наступне.

За умовами кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитними коштами, які надані строком до 04.07.2014 року, протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Крім того, відповідно до п. п. 1.3.3., 1.3.4. кредитного договору сторони погодили, що нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. Період нарахування процентів згідно умов цього договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовами пунктів 1.3.2., 5.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору. Строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Відтак, у межах строку кредитування до 04.07.2014 року ОСОБА_2 зобов`язаний був, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 01 по 10 число кожного місяця. Починаючи з 05.07.2014 року, ОСОБА_2 мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

У правових висновках викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 зазначено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 04.07.2014 року проценти нараховувались безпідставно.

В розрахунку наданому позивачем зазначено розмір заборгованості по відсоткам в гривневому еквіваленті на дату відступлення права вимоги в сумі 323555, 75 грн. та нарахованих станом на 25.03.2019 року, проте не можливо встановити період нарахування відсотків, а саме чи нараховані вони в межах строку кредитування та в межах строку позовної давності, а тому й неможливо встановити правомірність нарахування 3% річних на вказану заборгованість.

Таким чином позивачем всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено обставин щодо наявності та суми заборгованості відповідача-1 по сплаті процентів за користування кредитом нарахованих у межах погодженого сторонами строку кредитування.

На підставі викладено, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем вимог в частині нарахування 3% річних на заборгованість по відсоткам на дату відступлення права вимоги в сумі 323555, 75 грн. та про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог про нарахування 3% річних на відсотки нараховані у період з 22.10.2018 року по 25.03.2019 року в сумі 53574,07 грн., суд дійшов висновку, що вони також не підлягають задоволенню оскільки вони нараховані після закінчення строку кредитування у період 05.07.2017 року по 25.03.2019 року.

З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі ст. 625 ЦК України він має право на стягнення 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Щодо вимог позивача до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд дійшов висновку про наступне.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 06.07.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 укладено договір поруки № /ІІ-1 та з ОСОБА_4 договір поруки №0/ІІ (далі договори поруки). Відповідно до умов п. 1.1., п. 1.3. договорів поруки поручителі зобов`язалися перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №0 від 06.07.2007 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу) сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором (п. 3.1. договорів поруки).

Відповідно до вимог ст. 553 ч. 1 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. При цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У правовій позиції викладеній в постанові Верховного суду України від 14.09.2016 року у справі № 6-1451цс16 зазначено, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином спростовується твердження позивача, що на договори поруки поширюються загальні строки позовної давності.

З договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.1 договорів поруки) про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Оскільки днем настання строку виконання основного зобов`язання є 04.07.2014 року, то після спливу шестимісячного строку 05.01.2015 року порука припинилася.

Таким чином вимоги позивача до поручителів є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню 3% річних нараховані на заборгованість по основній сумі кредиту за 469 днів у період з 24.03.2016 року до 05.07.2017 року в сумі 18421,94 грн. в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

К рім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 459,03 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 256, 257, 261, 267, 512, 514, 530, 526, 553, 554, 559, 599, 610, 625, 1054, 1077 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 354ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 3% річних за період з 24.03.2016 року до 05.07.2017 року в сумі 18421,94 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 459,03 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано до Запорізького апеляційного суду через Куйбишевський районний суд Запорізької області.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місце знаходження: 04053 вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Відповідач-1: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-2: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач-3: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст судового рішення складено «24» жовтня 2019 року.

Суддя Г.Ю. Валігурський