Номер провадження: 22-ц/813/1137/19
Номер справи місцевого суду: 509/3593/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Осіб,що беруть участь у справі:

Представника відповідача- Грибонос О.М.

Представника позивача- ОСОБА_10

Предстаника 3-ї особи- ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_3 та Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_4 до Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3

-про скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії

та за позовом представника ОСОБА_3 до Кароліно- Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4

-про скасування рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

13.08.2015 року ОСОБА_4 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_3 з вищезазначеними позовними вимогами в котрих зазначав, що рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеська області від 25 лютого 2004 року було задоволено його позов до Кароліно-Бугазської сільської ради та гр. ОСОБА_5 про визнання незаконним рішення Кароліно-Бугазської сільської ради № 146 від 26 січня 1998 року і скасування рішення Кароліно-Бугазської сільської ради № 652 від 13 грудня 2000 року, а також: зобов'язано сільську раду і відповідача ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні приватною власністю - а саме земельною ділянкою пл. 0,15 га по АДРЕСА_1

12.06.2007 року, він звернувся до Кароліно-Бугазської сільської ради про дозвіл на виготовлення технічної документації для оформлення державного акту на земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_1, та надав копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2007року по справі №2-167-2002.Проте Кароліно - Бугазська сільська рада на тринадцятій сесії V-го скликання рішенням № 966-У від 25.10.2007 року, відмовила йому у видачі листа - замовлення на виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, по АДРЕСА_1.

Рішенням № 965-У від 25.10 2007 року Кароліно - Бугазської сільської ради скасовано рішення 20 сесії №19 від 23.03.1993 року, рішення 24 сесії №18 від 19.04.1994 року.

Посилаючись на порушення його права користування земельною ділянкою розташовану по АДРЕСА_1, позивач вважає, що Рішенням № 965-У від 25.10 2007 року Кароліно - Бугазської сільської ради є незаконним і порушує норми чинного земельного законодавства України та порушує його право вільного користування своєю власністю, яке закріплено Конституцією України, Земельним кодексом України, та нормами Цивільного Кодексу України, і є незаконними. Одночасно просив суд скасувати рішення 13 сесії У скликання Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 966-У від 25.10.2007 року «Про відмову гр..ОСОБА_4 у видачі листа-замовлення на виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, по АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що рішенням від 13 грудня 2000 року № 652 Кароліно-Бугазська сільська рада , безпідставно, порушуючи його право на земельну ділянку із земель запасу сільської ради надала ОСОБА_3 земельну ділянку за цією ж адресою та в тому ж розмірі для будівництва житлового будинку та господарських будівель, а рішенням № 1344-V сімнадцятої сесії V скликання Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області затвердила «Технічну документацію» про передачу безоплатно у власність та ухвалила видати державний акт на право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_3 («Про безоплатну передачу у власність громадянину ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» від 18 червня 2008 року)

Позивач вважає, що такі дії Кароліно-Бугазської сільської ради Овідіопольського району Одеської області порушують його право на земельну ділянку а тому просить їх скасувати.

29.03.2016 року представник ОСОБА_3 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, ОСОБА_4 з зустрічними вимогами в котрих стверджує правомірність набуття ним спірної земельної ділянки. При цьому посилається на те, що ОСОБА_4 безпідставно вважає себе власником земельної ділянки так як вона набута ним в порушенні норм чинного законодавства.

При цьому, посилається на рішення К - Бугазської сільради № 652 від 13.12.2000 р. та № 1344- V від 18.06.2008 р., про набуття права на земельну ділянку та 30.04.2009 р. відповідно до якого отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,150, що розташована в АДРЕСА_1 за кадастровим НОМЕР_2.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 до Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, про скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Скасовано рішення 13 сесії V скликання Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 965-V від 25.10.2007р. «Про скасування рішення 12 сесії Кароліно-Бугазької сільської ради XXI скликання від 18.12.1991 року «Про виділення ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1», рішення 20 сесії Кароліно-Бугазької сільської ради XXI скликання №19 від 23.03.1993 року «Про виділення у постійне користування ОСОБА_4 земельної ділянки пл. 0,15 га по АДРЕСА_1»,рішення 24 сесії Кароліно-Бугазької сільської ради XXI скликання №18 від 19.04.1994 року «Про передачу у власність земельної ділянки пл. 0,15 га по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4.».

Скасувано рішення 13 сесії V скликання Кароліно - Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 966-V від 25.10.2007р. «Про відмову гр. ОСОБА_4.у видач ілиста-замовлення на виготовлення Державного акту на право власності н аземельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд пл.0,15га по АДРЕСА_1».

Скасовано рішення 19 сесії XXIII скликання Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 652 від 13.12.2000 р.

Скасовано рішення № 1344-V сімнадцятої сесії V скликання Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області «Про безоплатну передачу у власність громадянину ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» від 18 червня 2008 року.

В задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Кароліно-Бугазької сільську раду Овідіопольського району Одеської області вчинити певні дії, а саме надати ОСОБА_4 дозвіл, на розробку проекта відводу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1, та не чинити йому перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовлено.

В задоволенні позову представника ОСОБА_3 до Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:ОСОБА_4, про скасування рішень - відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто з Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_4 243,60 грн. судових витрат зі сплати судового збору. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та у позові ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі, а позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити та ухвалити нове рішення яким:

-рішення XXII сесії XXI скликання Кароліно - Бугазської сільської Ради від 18.12.1991р

ОСОБА_4 визнати незаконним та скасувати ;

-рішення №18 від 19.04.1994р. XXIV сесії XXI скликання Кароліно-Бугазської сільської Ради визнати незаконним та скасувати його;

-рішення №18 від 19.04.1994р. XXIV сесії XXI скликання Кароліно-Бугазської сільської Ради в частині надання ОСОБА_4 у приватну власність раніше наданої земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно Додатку №1 для обслуговування житлового будинку і господарчих споруд визнати незаконним та скасувати ;

-виключити ОСОБА_4 із списку Додатку №1 до Рішення (у версії завіреної начальником архівного відділу а.с.131), №18 від 19.04.1994р. XXIV сесії XXI скликання Кароліно-Бугазської сільської Ради про надання йому земельної ділянки площею 0,15 га по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник Кароліно-Бугазської сільської ради просить суд скасувати рішення та ухвалити нове, про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

Заявник ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві та на те, що порушення судом норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи посилаючись на порушення судом норм ст.213 ЦПК України щодо повноти та обґрунтованості рішення суду.

Вважаючи себе власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 заявник зазначає, що рішення ХХ11 сесії ХХ1 скликання Кароліно-Бугазської сільської ради не можна розглядати в якості належного доказу набуття права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку так як виділена йому у власність ця ж земельна ділянка раніше належала ОСОБА_7 у якої вона вилучена рішенням № 651 від 13.12.2000 року Короліно-Бугазською сільською Радою і переведена в землі запасу. Рішенням № 652 від 13.12.2000 року , ця ділянка була йому виділена у власність.

Одночасно заявляє, що ОСОБА_8 вже звертався з аналогічним позовом та його вимоги залишені без розгляду,відповідно ухвали суду від 17.02.2015 року .

Одночасно посилається на 4 версії одного і того ж рішення, які за змістом суперечать один одному та визначитись, яке рішення є єдино правильним неможливо. При цьому посилається на те, що та допитаний в якості свідка підтвердив, що рішення про надання ОСОБА_4 земельної ділянки в користування або у власність сільська рада ніколи не приймала.

Заявник посилається на те, що ОСОБА_4 ніколи не проживав у селі Кародіно-Бугаз, а тому не міг отримати земельну ділянку.

Заявник зазначає, що рішення 1Х сесії ХХ111 скликання Кароліно-Бугазської сільської Ради № 652 від 13.12.2000 року та рішення ХУ11 сесії У скликання № 1344-У від 18.06.2008 року є ненормативними актами та передбачають одноразове застосування і після реалізації їх приписи вичерпали свою дію.

Посилаючись на те, що суд безпідставно порушив його право власності на зазначену спірну земельну ділянку вважав, що з підстав ст.391 ЦК України його вимоги підлягають задоволенню.

Представник Кароліно-Бугазької сільської ради в своїй апеляційній скарзі стверджує, що рішення ХХ11 сесії ХХ1 від 18.12.1991 року «Про виділ земельної ділянки під індивідуальне будівництво» є фіктивними, за що колишній голова селищної Ради ОСОБА_9 притягувався до кримінальної відповідальності . Надання ОСОБА_4 земельної ділянки є похідним від сфальсифікованих рішень,а тому, на їх думку, не породжують жодних правових наслідків. При цьому наполягає, що спірна земельна ділянка безоплатно передана у власність ОСОБА_3, від якої відмовилась ОСОБА_7.

Заявник зазначає, що вони діяли у межах своїх повноважень, визначених законом та прийняли рішення,які підлягають виконанню.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши матеріали справи дійшла наступного.

Судом перошої інстанції встановлено, що рішенням Кароліно- Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 18.12.1991 року ОСОБА_4 була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво гід. 0,15 га по АДРЕСА_1

Рішенням № 209 виконкому Овідіопольської районної ради народних депутатів від 19.03.1992 року № 209 ОСОБА_4 було дозволено будівництво індивідуального будинку и господарських споруд по АДРЕСА_1.

Рішенням № 19 Кароліно-Бугазької сільської ради від 23.03.1993 року ОСОБА_4 було надано у постій користування земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд пл. 0,15га по АДРЕСА_1

Рішенням № 18 Кароліно-Бугазької сільської ради від 19.04.1994 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд пл. 0,15га по АДРЕСА_1

Рішенням № 146 від 26.01.1999 р., Кароліно-Бугазька сільська рада відмінила своє рішення № 919 від 23.03.1993 р., про надання ОСОБА_4 у постійне користування земельної ділянки під будівництво та обслуговування житлового будинку, а також відмінила своє рішення № 18 від 19.04.1994 р. про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки пл. 0,15 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Крім того, Кароліно - Бугазька сільська рада рішенням № 652 від 13 грудня 2000 року надала вказану земельну ділянку гр. ОСОБА_3.

Рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеська області від 25 лютого 2004 року було задоволено позов ОСОБА_4 до Кароліно-Бугазської сільської ради та гр. ОСОБА_5 про визнання незаконним рішення Кароліно-Бугазської сільської ради № 146 від 26 січня 1998 року і відміни рішення Кароліно-Бугазської сільської ради № 652 від 13 грудня 2000 року, а також: зобов'язання сільської ради і відповідача ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні приватною власністю - а саме земельною ділянкою.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2004 року рішення Білгород - Дністровського районного суду Одеської області від 25 лютого 2004 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 23 січня 2007року касаційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 25 лютого 2004 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2004 року, по даній справі залишені без змін.

Вказане рішення суду набрало законної сили 23.01.2007 року.

12.06.2007 року ОСОБА_4 звернувся до Кароліно-Бугазської сільської ради з заявою про дозвіл на виготовлення технічної документації для оформлення державного акту на земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_1.

Рішенням № 965-У від 25.10 2007 року Кароліно - Бугазської сільської ради скасувала рішення № 19 від 23.03.1993 року та рішення № 18 від 19.04.1994 року.

Рішенням Кароліно-Бугазської сільської ради № 966-У від 25.10.2007 року було відмовлено ОСОБА_4 у видачі листа - замовлення на виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, по АДРЕСА_1.

18.06.2008 року Кароліно-Бугазської сільською радою було прийнято рішення №1344-V «Про безоплатну передачу у власність гр. ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

30.08.2009 року ОСОБА_3 було видано державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Стаття 41 Конституції України визначає непорушність права приватної власності.

У справі «Рисовський прота України» від 20 жовтня 2011 року , заява № 29979/04 Європейський Суд з прав людини визначив низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенцї,статті 1 Протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язані із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема розкрито елементи змісту принципів «доброго врядування».

Відповідно до усталеної практики Суду неспроможність державних органів надати позивачеві майно, присуджене йому з остаточним рішенням суду,зазвичай становить втручання, несумісне з гарантіями ,закріпленими в пункті 1 статті 1 Першого протоколу( див.,рішення у спавах «Бурдов проти Росії»,заява № 59498/00,п.40,п.40, та «Войтенко проти України,заява № 18966/02, пункти 53-55,від 29 черовня 2004 року).

Не виконання рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 25 лютого 2004 року, яким задоволено позов ОСОБА_4 до Кароліно-Бугазської сільської ради та гр. ОСОБА_5 та визнано незаконним рішення Кароліно-Бугазської сільської ради № 146 від 26 січня 1998 року і відміни рішення Кароліно-Бугазської сільської ради № 652 від 13 грудня 2000 року, а також: зобов'язання сільської ради і відповідача ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні приватною власністю - а саме спірною земельною ділянкою, позбавило позивача власності у розумінні статті 1 Першого протоколу. Наступні дії Кароліно-Бугазської сільської ради щодо передачі її у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.Кароліно-Бугазька сільська рада фактично анулювала юридичну підставу ,на якій виникло первісне право ОСОБА_4 на землю, що становить втручання в зазначене право.

Посилання на те, що передача земельної ділянки ОСОБА_4 відбулась за фіктивними рішеннями суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніши спосіб. Зокрема на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій ,мінімізують ризик помилок.(див. рішення у справі Лелас проти Хорватії»,заява № 55555/08,п.74, від 20 травня 2010 року, і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах ,які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування» ,як правило ,не повинен перешкоджати державним органам виправляти помилки, навіть ті, причиною яких є їхня недбалість.З іншого бокук, потреба у виправленені колишньої помилки не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.( див., рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»,заява № 36548/97,п.58).

Респективно позбавивши ОСОБА_4 особистих прав на земельну ділянку, та свавільне тлумачення застосованих норм матеріального права Кароліно-Бугазська сільська рада, яка стверджує, що помилилась в наданні позивачу в 1991 році земельної ділянки, не обмежилась жодними часовими рамками та порушила принцип правової визначеності у сфері особистих прав і цивільних правовідносин,що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленимустатті 1Першого протоколу.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України - правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що земельне законодавство України базується на принципах: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю, - ст.5 Земельного Кодексу України

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України - громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування… Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно п.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Основоположні правові принципи регулювання відносин власності в Україні визначені статтями 13,41 Конституції і такими принципами є, зокрема, рівність перед законом усіх суб'єктів права власності, конституційна гарантія державного захисту прав усіх суб'єктів права власності, а також і такий важливий принцип, як обов'язкове додержання законності при набутті права власності.

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Конституційний принцип законності набуття права власності на землю знаходить своє вираження також у ст.78 ЗК України, якою передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Ст.80 ЗК закріплює суб'єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб'єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, а держава, реалізую чи право власності через відповідні органи державної влади, є суб'єктом права власності на землі державної власності.

Відповідно до приписів статей 81, 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Одержання земельних ділянок із земель державної та комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ст.121 ЗК України.

При цьому ЗК України у ст.118 безпосередньо визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, який включає в себе подання заяви відповідному компетентному органу, розгляд цим органом заяви, вирішення питання розроблення проекту землеустрою та/або підготовки інших матеріалів, у необхідних випадках також і проведення експертизи землевпорядної документації та прийняття відповідного рішення компетентним органом, а ст.122 ЗК України закріплює повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування передавати відповідні земельні ділянки державної чи комунальної власності у приватну власність громадянам.

Таким чином, реалізуючи визначені ст.122 ЗК України повноваження, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому зобов'язаний виконувати конституційний припис «право власності на землю набувається і реалізується виключно відповідно до закону» і додержуватися порядку передачі земельної ділянки у приватну власність, визначеного ЗК України.

Пунктом 4 рішення Конституційного Суду України 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 по справі № 1-9/2009 визначено, що ненормативні акти органів місцевого самоврядування передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином судова колегія погоджується з думкою суду першої інстанції, що рішення Кароліно-Бугазької сільської ради від 18.12.1991 року, № 19 від 23.03.1993 року та № 18 від 19.04.1994 року є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, тобто актом одноразового застосування, що передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи (до позивача ОСОБА_4.) і який вичерпує свою дію фактом його виконання, воно не може бути скасоване сільською радою.

При цьому судова колегія вважає, що позивачем ОСОБА_4 не пропущений строк позовної давності так як про зазначені рішення йому стало відомо в 2014 році.

Як передбачено ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначено, рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеська області від 25 лютого 2004 року було задоволено позов ОСОБА_4 до Кароліно-Бугазської сільської ради та гр. ОСОБА_5 про визнання незаконним рішення Кароліно-Бугазської сільської ради № 146 від 26 січня 1998 року і відміни рішення Кароліно-Бугазської сільської ради № 652 від 13 грудня 2000 року, а також: зобов'язання сільської ради і відповідача ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні приватною власністю - а саме земельною ділянкою.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2004 року рішення Білгород - Дністровського районного суду Одеської області від 25 лютого 2004 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 23 січня 2007року касаційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 25 лютого 2004 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2004 року, по даній справі залишені без змін.

При цьому суд звертає увагу на те, що і апеляційна і касаційна скарги були подані саме ОСОБА_3

Отже, з 24.07.2004 року ОСОБА_3 було достовірно відомо про існування рішень, які він оскаржує та початок строку позовної давності потрібно рахувати саме з 24.07.2004 року.

З 24.07.2004 року по 29.03.2016 року ОСОБА_3 з зазначеним позовом до суду не звертався, в зв'язку з чим районний суд правильно вважав, що позовна давність сплила та відмовив ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Виходячи з вищезазначеного, районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі,надані сторонами докази,правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон,який їх регулює.

Посилання на те, що раніше ця земельна ділянка належала ОСОБА_7,яка у неї вилучена в 2000 року та переведена в землі запасу не спростовує висновку рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеська області від 25 лютого 2004 року, що вступило в законну силу та яким визнано незаконним рішення Кароліно-Бугазської сільської ради № 146 від 26 січня 1998 року і відміни рішення Кароліно-Бугазської сільської ради № 652 від 13 грудня 2000 року, а також: зобов'язано сільську раду і відповідача ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні приватною власністю - а саме спірною земельною ділянкою.

Звернення ОСОБА_4 повторно з аналогічним позовом не дає підсав для відмови в задоволенні позовних вимог так як він звернувся в межах позовної давності.

4 версії одного і того ж рішення, які за змістом суперечать один одному порушують принцип «належного урядування», а тому з урахуванням принципу правової визначеності районний суд з правомірно задовольнив майнові права позивача.

Посилання на те, що позивач не являвся мешканцем села Кароліно-Бугаза та, що рішення про надання йому земельної ділянки є фіктивними не можуть бути підставою для скасування рішень Кароліно-Бугазською сільською радою так як вони вичерпали свою дію так як передбачають одноразове застосування .

Судова колегія критично відноситься до тверджень ОСОБА_3 щодо порушення його права власності на земельну ділянку так він був обізнаний про наявність рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеська області від 25 лютого 2004 року

Посилання представника Кароліно-Бугазької сільської ради про те, що вони діяли в межах своїх повноважень спростовуються матеріалами справи які передбачають, що рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеська області від 25 лютого 2004 року залишилось без виконання.

З врахуванням наведеного,удова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не є важливими, доречними та конкретними, які б давали підставу про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367,368,374,375,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3та Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області залишити без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2017 року-без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 01.04.2019 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра