Номер провадження: 22-ц/813/2646/19
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів ,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року, ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати визначення Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» (далі - ТОВ «Інфокс) в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_2 станом на 01.07.2018 року у розмірі 44029,04 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано проведений Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» перерахунок заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 відкритого на ім'я ОСОБА_2, проведений станом на 01 липня 2018р. у розмірі 44 029,04грн. здійснений по нормам споживання на тринадцять осіб.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати повністю рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2018 року та ухвалити нове рішенням, яким у позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_2 своїм правом надання в порядку ст. 360 ЦПК України відзиву не скористалася.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 15.04.2009р. між ТОВ «Інфокс» в особі начальника Управління філії «Інфоксводоканал» (Виконавець) та ОСОБА_2 (Споживач) був укладений договір з надання послуг з водопостачання та водовідведення за яким Виконавець зобов'язався надавати послуги по постачанню питної води до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 а Споживач зобов'язалась сплачувати за отримані послуги в порядку та на умовах визначених договором. З метою обліку наданих послуг на ім'я ОСОБА_2 був відкритий особовий рахунок НОМЕР_1

Нарахування за послуги водоспоживання по особовому рахунку НОМЕР_1 здійснювалось із розрахунку на одну особу, з врахуванням площі поливу 216 кв.м., з 01.06.2015р. на одну особу з урахуванням сезону полива, який згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2003р. №675 у місті Одеса триває з 01 квітня та закінчується 30 вересня кожного року, що відповідає п.21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Кабінетом Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 (далі - Правила).

25.06.2018р. між сторонами був переукладений договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Договором було визначено нарахування за надані послуги водоспоживання на чотири особи, які отримують послуги від Філії «Інфоксводоканал», зокрема: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на площу полива 308 кв.м.

З наданої копії розрахунку наданого Філією «Інфоксводоканал» ОСОБА_2 за отримані послуги водопостачання та водовідведення за травень 2018р. мала сплатити послуги в розмірі 429,87грн.

Разом з тим, відповідачем, станом на 01.07.2018р., був проведений перерахунок по особовому рахунку НОМЕР_1 з якого вбачається, що розрахунок за надані послуги з водоспоживання за період з 01.06.2015р. був проведений з площі поливу 216 кв.м. на 13 осіб, з 01.06.2018р. з площі поливу 308 кв.м. на 13 осіб, з урахуванням сезонності поливу. В зв'язку з чим, станом на 01.07.2018р. на особовому рахунку ОСОБА_2 було встановлена заборгованість в розмірі 44 029,04 грн.

Проводячи такий перерахунок з 01.06.2015р. відповідач виходив з того що під час проведення інвентаризації було виявлено, що за адресою: АДРЕСА_1 на ділянці розташовані два 1-но та 2-во поверхових житлових будинки, які використовуються під міні готель (13 спальних місць). Підставою для проведення такого перерахунку став акт №1645 від 20 червня 2018р., в якому було зафіксовано факт здачі в оренду житлових приміщень за місцем проживання позивача на 13 койко-місць.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що відповідачем незаконно та без достатніх правових підстав був проведений перерахунок заборгованості з кількості 13 осіб, які споживають послуги з водопостачання та водовідведення в будинку АДРЕСА_1 на суму 44029,04грн., оскільки покладений в обґрунтування проведеного перерахунку акт №1645 від 20 червня 2018р. ґрунтується на припущеннях, а відтак не може вважатися належним доказом, який підтверджує споживання послуг з водопостачання 13 особами в будинку АДРЕСА_1.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово - комунальну послугу.

Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно з пунктами 17, 18 Правил послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Обґрунтовуючи перерахунок заборгованості споживачу, внаслідок порушення умов договору в розмірі 44029,04 грн., ТОВ «Інфокс» зазначав, що відповідачем 20.06.2018р. за адресою проживання позивача було виявлено нецільове використання домоволодіння, а саме: дві будівлі здаються в оренду, в зв'язку з чим було проведено донарахування по особовому рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_2 на 13 осіб за три роки на суму 44 029,04грн. Свої твердження відповідач ґрунтує на отриманні інформації з профільних Інтернет-ресурсів, на яких здійснюється бронювання готелів. З отриманої інформації було встановлено, що за адресою позивача в оренду здаються будинки мінімум на 13 місць. На думку ТОВ «Інфокс», ОСОБА_2 порушила умови укладеного між ними договору, що зумовило їх провести донарахування на суму зазначену вище.

Відповідно до п.4.4.5 укладеного між сторонами договору у разі зміни кількості мешканців, розміру поливної площі, а також у разі інших змін, що впливають на об'єм послуг, Споживач зобов'язаний у місячний строк з моменту виникнення змін, повідомити про це Водоканал та здійснити перерахунок об'єму споживаної води.

Згідно п. 5.2. договору у випадку несвоєчасного надання даних за умовами Договору, споживач зобов'язаний відшкодувати Водоканалу заподіяні таким ненаданням збитки.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що покладений в обґрунтування проведеного перерахунку акт №1645 від 20 червня 2018р. ґрунтується на припущеннях, а відтак не може вважатися належним доказом, який підтверджує споживання послуг з водопостачання саме 13 особами в будинку АДРЕСА_1, оскільки не може вважатися належним доказом роздруківка з Інтернет сайту про здачу в оренду житлових приміщень саме позивачем. Вказані роздруківки не містять переконливих доказів про це. Зазначення лише адреси позивача не доводить та не спростовує споживання послуг з водопостачання саме 13 особами.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та недоведеними.

Безпідставними також є посилання ТОВ «Інфокс» в апеляційній скарзі про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не відносяться до жодного з визначених законодавством способів захисту цивільного права.

Так, ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

У ч.2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

За результатами розгляду спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України та Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р,

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_2 є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, які надаються ТОВ «Інфокс».

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 зазначила які її права, як споживача послуг з водопостачання та водовідведення були порушені відповідачем ТОВ «Інфокс» та обґрунтувала, що саме у спосіб, обраний нею можуть бути поновлені порушені права.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясував всебічно та повно обставини, що мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з достовірністю встановив, що є законні підстави для відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.04.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда