Справа № 308/2523/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.05.2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. А тому підписання позивачем договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Позивач свої зобов»язання за договором виконав, та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. 06.07.2016 року ОСОБА_2 помер.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що згідно відповіді від 21.12.2016 року спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця булла заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Посилачись на положення ст. 1268 ЦК України позивач вказує, що спадкоємцем який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1, таким чином останній прийняв спадщину до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов»язання померлого позичальника. Спадкування обов»язків відбулос відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним процесуальним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.Також зазначає, що 23.01.2017 року до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист претензію, згідно якого позивач пред»явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 06.05.2011 року становить 7815,36 грн, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 2734,09 тіло кредиту, 3405,29 грн. нараховано процентів за користування кредитом, 1675 грн. нараховано пені. А тому на підставі вищенавееного просить суд задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 7815,36 грн. за кредитним договором № б/н від 06.05.2011 року та судові витрати.

З огляду на те, що розглядуваний спір, відповідно до положень ч.6 ст. 19 ЦПК України є малозначним та у зв»язку з цим відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження згідно ухвали про відкриття провадження суд постановив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів судом у передбаченому законом порядку надіслано рекомендованим поштовим відправленням позивачу та відповідачу.

Відповідачем не подано відзив протягом строку, встановленого судом відповідно до положень ч. 1ст. 278 ЦПК України.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України, не надійшло.

За таких обставин, суд уважає за можливе розглянути справуза наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, 06.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 570000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За таких обставин підписання позивачем договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач свої зобов»язання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором.

Однак, позичальник прострочував зобовязання, не виконав взяті на себе договором обовязки і станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором № б/н від 06.05.2011 року становила 7815,36 грн, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 2734,09 тіло кредиту, 3405,29 грн. нараховано процентів за користування кредитом, 1675 грн. нараховано пені.

06.07.2016 року позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиці у Закарпатській області.

Правовідносини, що виникають з договору кредиту допускають правонаступництво в порядку спадкування, та обов»язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкомців.

Згідно з нормами ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов»язків, зазначених у ст. 1219 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

В обґрунтування позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 позивач зазначає, що останній є спадкоємцем, який на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем у зв»язку з чим прийняв спадщину.

В той же час, враховуючи день смерті ОСОБА_2 06.07.2016 року, спадкоємці останнього мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 06.07.2016 року по 06.01.2017 року.

Однак, довідка Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, на яку посилається позивач, про те, що після смерті ОСОБА_2 ніхто із спадкоємців із заявами на прийняття спадщини не звертався видана станом на 15.12.2016 року, тобто до закінчення встановленого законом строку на подачу заяв про прийняття спадщини чи про відмову від неї, а відтак не свідчить про відсутність інших спадкоємців.

При цьому, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину, оскільки аналіз ч.3 ст. 1268 ЦК України дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрація за місцем проживання спадкодавця.

В п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз»яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Проте, позивачем не було надано суду належних доказів, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 залишилось будь-яке спадкове майно та його спадкоємець має право або отримав у натурі певне спадкове майно.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А тому, на підставі вищенаведеного, враховуючи, що позивачем не надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог, а саме доказів того, що відповідач прийняв спадщину, а також докази існування спадкового майна і його вартість, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не можуть бути задоволені.

Керуючись, ст. ст. 629, 1054, 1216, 1218-1220, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 18, 19, 81, 258, 259, 263-265, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Згідно вимог ч.1 ст.354 ЦПК України у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Повний текст рішення складено 01.04.2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_3