Провадження №4-с/760/36/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Геннадія Івановича, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Романа Ігоровича, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Богуслав», -

В С Т А Н О В И В:

10.12.2018 р. заявник ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеною скаргою на рішення Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Геннадія Івановича, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Романа Ігоровича, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Богуслав», в якій, з урахуванням поданої 11.04.2019 р. скарги (в новій редакції) на виконання вимог ухвали суду від 26.12.2018 р. про залишення скарги без руху, просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Геннадія Івановича від 16.07.2012 р. про відкриття виконавчого провадження ВП №33438488;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Геннадія Івановича від 19.11.2012 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №33438488;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Романа Ігоровича від 06.01.2015 р. про стягнення виконавчого збору ВП №33438488;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Романа Ігоровича від 14.01.2015 р. про звернення стягнення на доходи боржника ВП №33438488;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Романа Ігоровича від 25.02.2015 р. про звернення стягнення на доходи боржника ВП №33438488;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Геннадія Івановича від 20.07.2018 р. про передачу виконавчого провадження ВП №33438488;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни від 11.09.2018 р. про прийняття виконавчого провадження ВП №33438488;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни від 31.10.2018 р. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №33438488;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни від 06.11.2018 р. про арешт коштів боржника ВП №33438488.

Вимоги скарги мотивовані наступним.

Так, як зазначає заявник, 28.11.2018 р. його представник ознайомився із матеріалами виконавчого провадження №33438488, яке станом на сьогодні перебуває на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві, головного державного виконавця Махової Д.А.

Після ознайомлення заявнику стала відома інформація, яка до цього часу була невідома, оскільки жодних документів він не отримував, а саме.

26.07.2010 р. Солом`янським судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-1316/10, на підставі заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22.06.2010 р. за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Богуслав» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором поруки.

Як вбачається із копії виконавчого листа № 2-1316/10 від 26.07.2010 р., резолютивна частина рішення наступного змісту: Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Богуслав» заборгованість в сумі 17284378 грн. 93 коп., судовий збір в розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

16.07.2012 р., на підставі виконавчого листа Солом`янського районного суду міста Києва №2-1316/10 від 26.07.2010 р., головним державним виконавцем ВПВР ДВС України Мазуром Геннадієм Івановичем, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №33438488, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Богуслав» заборгованість в сумі 17284378 грн. 93 коп., судовий збір в розмірі 1700 гривень та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

19.11.2012 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №33438488, якою накладено арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику у межах суми боргу.

06.01.2015 р. державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у ВП №33438488 у розмірі 1728437,89 грн.

14.01.2015 р. постановою державного виконавця у ВП №33438488 про звернення стягнення на доходи боржника, звернуто стягнення на доходи (пенсію) боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання (вказана виконавцем): АДРЕСА_3. Постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, в розмір 20%, з усієї суми пенсії без урахування витрат, пов`язаних з його утриманням.

25.02.2015 р. постановою державного виконавця у ВП №33438488 про звернення стягнення на доходи боржника, знову ж таки звернуто стягнення на доходи (пенсію) боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання (вказана виконавцем): АДРЕСА_3. Постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, в розмір 20%, з усієї суми пенсії без урахування витрат, пов`язаних з його утриманням.

20.07.2018 р. постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ про передачу виконавчого провадження ВП №33438488, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1316/10, виданого 26.07.2010 р. Солом`янським районним судом м. Києва передано на виконання до ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві у строк до 25.07.2018 р.

11.09.2018 р. згідно постанови про прийняття виконавчого провадження №33438488 виконавче провадження №33438488 прийнято головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Маховою Діаною Анатоліївною.

31.10.2018 р. постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у ВП №33438488 стягнуто з боржника ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 351,00 грн.

06.11.2018 р. постановою державного виконавця про арешт коштів боржника у ВП № 33438488 накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунку (ах) в усіх установах банку (перелік установ банків України наведено у постанові державного виконавця від 06.11.2018 р. ВП №33438488.

Заявник вважає, що всі постанови органів державної виконавчої служби, винесені у ВП №33438488, а саме постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2012 р., постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.11.2012 р., постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 06.01.2005 р., постанова про звернення стягнення на доходи боржника від 14.01.2015 р., постанова про звернення на доходи боржника від 25.02.2015 р., постанова про передачу виконавчого провадження від 20.07.2018 р., постанова про прийняття виконавчого провадження від 11.09.2018 р., постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 31.10.2018 р., постанова про арешт коштів боржника від 06.11.2018 р., є протиправними, винесені з порушеннями його прав та інтересів як боржника, а тому мають бути скасовані, виходячи з наступного.

Так, жодної постанови у ВП №33438488, які були винесені органами ДВС, так як і взагалі не отримував жодних листів та будь-яких інших документів, з яких було б зрозуміло, що відкрито виконавче провадження. При цьому, державним виконавцем не було роз`яснено заявнику, як стороні виконавчого провадження, його права та обов`язки. Крім того, в усіх документах зазначено про те, що адресою місця проживання є: АДРЕСА_2 , проте, він за вказаною адресою не проживав та зареєстрований не був.

Заявник також звернув увагу суду на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на 06.01.2015 р. винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору), у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб. Державний виконавець зобов`язаний неупереджено здійснювати заходи примусового виконання рішень.

Проте, у Боржника не було строку на добровільне виконання рішення суду, так як його належним чином не повідомили про ВП, й станом на 06.01.2015 р. державним виконавцем не було стягнуто з Боржника всієї суми заборгованості згідно виконавчого листа суду від 26.07.2010 р. у справі № 2-1316/10 - 17284378,93грн. - заборгованість, 1700,00 грн. - судовий збір та 120,00 грн. - витрат на ІТЗ.

Тому, постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору від 06.01.2015 р. у ВП №33438488 у розмірі 1728437,89 грн. є протиправною, й такою, що порушує законні права та інтереси боржника.

Протиправними є також винесення державним виконавцем двічі однакових постанов про звернення стягнення на доходи боржника, а саме від 14.01.2015 р. та від 25.02.2015 р.

Так, постановою державного виконавця про арешт коштів боржника у ВП № 33438488 накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунку (ах) в усіх установах банку (перелік установ банків України наведено у постанові державного виконавця від 06.11.2018 р. ВП №33438488). Проте, матеріали ВП №33438488 не містять відомостей про те, що державним виконавцем вчинялися дії щодо виявлення відкритих рахунків у вказаних банківських установах. А тому, протиправними є дії державного виконавця накладати арешт на кошти на неіснуючих рахунках.

Постановою про арешт коштів боржника від 06.11.2018 р. у ВП №33438488 протиправно, в порушення ст. 46 Конституції України, накладено арешт на банківський пенсійний рахунок в АТ «Ощадбанк», що відкритий для нарахування та виплати йому пенсії, тобто на єдине джерело існування. Крім того, як стало відомо боржнику 28.11.2018 р., органами ДВС вже вжито заходів стягнення щодо відрахування із пенсії боржника 20% - постанова про звернення стягнення на доходи боржника від 14.01.2015 р., постанова про звернення на доходи боржника від 25.02.2015 р.

Як вказує заявник, на даний час йому нараховується пенсія як колишньому військовослужбовцю, інших доходів він не отримує. Однак, вказаною постановою від 06.11.2018 р. його фактично позбавлено засобів до існування та забезпечення навіть найнижчого рівня життя.

На підставі викладеного, заявник просив скаргу задовольнити.

Ухвалою суду від 17.04.2019 р., у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Геннадія Івановича, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Романа Ігоровича, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни, в частині вимог про:

визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Романа Ігоровича від 06.01.2015 р. про стягнення виконавчого збору ВП №33438488;

визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни від 31.10.2018 р. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №33438488, - відмовлено.

Роз`яснено скаржнику, що розгляд скарги в даній частині вимог повинен відбуватися в порядку адміністративного судочинства.

В іншій частині вимог ухвалою суду від 17.04.2019 р., відкритого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги скарги та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у ній, та надані докази.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Г.І., старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попів Р.І., головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махова Д.А. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

23.08.2019 р. до суду від головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Махової Д.А. надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого державний виконавець вважає вимоги скарги необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, а тому просить в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити повністю.

Представник стягувача ПАТ «Банк Богуслав» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги стягувача було повідомлено належним чином, будь-яких клопотань, заяв, письмових пояснень щодо заявлених вимог скарги від ПАТ «Банк Богуслав» до суду не надійшло.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши пояснення представника заявника, врахувавши його доводи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість скарги та відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 07.07.2012 р. до ДВС України надійшов виконавчий документ, а саме: виконавчий лист Солом`янського районного суду м. Києва від 26.07.2010 р. по справі № 2-1316/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Богуслав» заборгованості в сумі 17284378,93 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла до 05.10.2016 р.), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

У частині 2 цієї статті зазначено, що у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до ст. 20 Закону, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу (п. 1).

У пункті 3 цієї статті зазначено, що державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до ст. 25 Закону, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Пунктом 5 цієї статті зазначено, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Пунктом 6 цієї статті визначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 31 Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що 16.07.2012 р., керуючись ст.ст. 17, 19, 21, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Мазуром Г.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №33438488 та направлено сторонам до відома та виконання.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено, що боржнику самостійно виконати рішення суду, а саме сплатити заборгованість згідно виконавчого документа у строк до семи днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, розпочинається примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Пунктом 6 постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, за адресою в мережі Інтрнет, за ідентифікатором для доступу, який зазначається лише в постановах, які направляються стягувачу та боржнику.

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, наданих суду державним виконавцем, а саме в заяві ПАТ «Банк Богуслав» про відкриття виконавчого провадження (вих. 01/11-18 від 06.07.2012 р.) та у виконавчому документі було зазначено місце проживання боржника: АДРЕСА_2 .

Так, постанова про відкриття виконавчого провадження АСВП № 33438488 була направлено боржнику з супровідним листом за адресою зазначеною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_2 .

Відповідно, в даному випадку порушення Закону України «Про виконавче провадження» відсутнє, оскільки у заяві стягувача та у виконавчому документі було зазначено, що місце знаходження боржника є місто Київ.

Дана постанова була повернута Укрпоштою, в зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Згідно резолюції керівника, яка була залишена на повернутому конверті, державним виконавцем Мазур Г.І. 17.09.2012 р. було повторно направлено ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 33438488 від 16.07.2019 р.

Даний лист направлено 18.09.2012 р. рекомендованим листом № 577 та вручено 21.09.2012 р., про що свідчить зворотне повідомлення відділення зв`язку Укрпошти.

Таким чином, про відкриття виконавчого провадження боржнику було відомо з 21.09.2012 р. Та, відповідно, він міг ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у провадження виконавчих дій, давати пояснення, висловлювати свої міркування щодо питань, які виникають у виконавчому провадженню.

Отже, станом на 21.09.2012 р. боржник був обізнаний щодо виконавчого документа та відкритого виконавчого провадження, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Згідно п. 11 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 27 Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною 6 статті 52 даного Закону визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з врахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Згідно п. 1 ст. 57 Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Вбачається, що відповідно до листа від 04.10.2012 р., КП «БТІ Києво - Святошинської районної ради Київської ласті» повідомило, що за боржником зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

19.11.2012 р. державним виконавцем винесено постанову № 33438488 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Таким чином, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33438488 від 19.11.2012 р. винесена державним виконавцем відповідно до вимог Закону та для забезпечення виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 13.08.2013 р. державним виконавцем Попівим Р.І. було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 (місце проживання боржника). Боржником ОСОБА_1 вчинено перешкоди, щодо входу до будинку за вищевказаною адресою, для перевірки майнового стану боржника, також боржник категорично відмовився впустити до будинку, про що державним виконавцем складено відповідний Акт державного виконавця в присутності понятих.

Згідно п.п. 1,2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами виконання судових рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Встановлено, що 14.01.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника та направлено на виконання до Головного управління пенсійного фонду країни в м. Києві.

Листом від 27.01.2015 р. № 1478/12 Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві повернуло дану постанову без виконання, т.я. ОСОБА_1 на обліку не перебуває та пенсію не отримує.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 18.02.2015 р. встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію в Головному управління Пенсійного фонду України в Київській області у розмірі 4938,17 грн.

25.02.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника та направлено на виконання до Головного управління пенсійного фонду України в Київській області та сторонам виконавчого провадження, для відома.

Згідно виписки з депозитного рахунку Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 23.06.2015 р. вбачається, що на рахунок Відділу надійшли перші утримання з доходу боржника у розмірі 976,32 грн. з Головного управління Пенсійного фонду в Київській області. Дані кошти надходять щомісячно по теперішній час.

Дані кошти були розподілені та перераховані на користь стягувача, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

В матеріалах виконавчого провадження міститься звіт ГУ ПФУ в Київській області про відрахування та виплати з пенсії з боржника.

З наведено можна зробити висновок про те, що боржник, отримуючи пенсію розумів, що вона зменшена, і мав змогу звернутися письмово або усно до бухгалтерії підприємства з питанням, чому зменшена пенсія.

Отже, станом на 23.06.2015 р. боржник був обізнаний, щодо відкритого виконавчого провадження та постанови, згідно якої проводиться стягнення з пенсії.

Згідно із ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15- 1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також, ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується з разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Судом встановлено, що 06.11.2018 р. головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Маховою Д.А. винесено постанову ВП №33438488 про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку (ах) в усіх установах банку (перелік установів банків України наведено у постанові державного виконавця).

Постанову про арешт коштів боржника винесено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» задля забезпечення реального виконання боржником рішення, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банках та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

У постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику».

Тобто, державний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування заробітної плати чи пенсії.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Так, відповідно до п.1.2. р. І Наказу МФУ № 758 від 22.06.2012 року «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України» рахунки із спеціальним режимом використання - рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та не бюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів.

Таким чином, наведеними законодавчими положеннями обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення, на які заборонено законом.

Водночас, визначено обов`язок Банку повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання.

З матеріалів справи слідує, що у зв`язку з прийняттям АТ «Ощадбанком» постанови про накладення арешту на рахунки боржника ВП № 33438488 від 06.11.2018 р., рахунок, на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

Також листом від 20.11.2018 р. № 20.1.0.0.0/7-181120/504 АТ КБ «Приватбанк» надав інформацію стосовно наявності рахунку в установі банку та накладення на нього арешту.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таким чином, статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено виплати, на які не може бути звернуто стягнення. Пенсійні виплати не включені в зазначений перелік.

Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника. Так, частиною 3 вказаної норми Закону визначено, що з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Таким чином, доводи заявника ОСОБА_1 про те, що постанова про накладення арешту на картковий рахунок, на який боржник отримує пенсію, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки пенсійні виплати не входять до переліку виплат, визначених ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», за рахунок яких не може бути звернено стягнення.

Що стосується вимог заявника про протиправність постанови про передачу виконавчого провадження ВП № 33438488 від 20.07.2018 р. та постанови про прийняття виконавчого провадження ВП № 33438488 від 11.09.2018 р., суд вважає такі вимоги також безпідставними, виходячи з наступного.

Так, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 розділу першого Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 р. за № 489/20802 вказано, що ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 4 розділу першого Інструкції визначено, що відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов`язання становить від десяти до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Судом встановлено, що сума боргу за виконавчим документом № 2-1316/10, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 26.07.2010 р., становить від десяти до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті (17286198,93 грн.), у зв`язку з чим дане виконавче провадження підлягало виконанню відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Так, відповідно до чинного законодавства, 20.07.2018 р. державним виконавцем Мазуром Г.І. винесено постанову про передачу виконавчого провадження.

Пунктом 2 розділу V Інструкції визначено, що виконавець, якому передано виконавчий документ, виносить постанову про прийняття до виконання виконавчого документа не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.

Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

З матеріалів справи встановлено, що матеріали виконавчого провадження надійшли до Відділу 10.09.2019 р., вхідний номер 13540, про що свідчить штамп.

11.09.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про прийняття виконавчого провадження. Копії якої направлено сторонам виконавчого провадження, для відома.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанови органів державної виконавчої служби, винесені у ВП №33438488, а саме постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2012 р., постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.11.2012 р., постанова про звернення стягнення на доходи боржника від 14.01.2015 р., постанова про звернення на доходи боржника від 25.02.2015 р., постанова про передачу виконавчого провадження від 20.07.2018 р., постанова про прийняття виконавчого провадження від 11.09.2018 р., постанова про арешт коштів боржника від 06.11.2018 р., є такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищенаведеного, враховуючи принцим обов`язковості виконання рішень, встановлений ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що подана скарга є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 19, 124, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 18, 76-81, 89, 258-260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Геннадія Івановича, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Романа Ігоровича, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Богуслав» відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ: Кушнір С.І.