Справа № 466/758/19 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/1863/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 травня 2019 року в складі судді Едера П.Т. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

встановила:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 січня 2017 року. Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . На даний час, ОСОБА_3 є неповнолітньою та навчається на контрактній основі на денній формі навчання у Медичному коледжі Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького з 01.09.2016 року. Загальна вартість освітньої послуги становить 55123,00 грн. Дочка не працює, стипендію не отримує, перебуває на повному утриманні позивачки, змоги самостійно забезпечувати свою доньку всім необхідним, зокрема самостійно оплачувати її навчання, не має. Відповідач жодної матеріальної допомоги своїй доньці не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка навчається на денній формі у Медичному коледжі Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, в розмірі 2500,00 грн., щомісячно, починаючи з 01 лютого 2019 року - дня подачі позову до суду і до закінчення навчання, але не довше, як до досягнення ОСОБА_3 23-х річного віку.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка навчається на денній формі у Медичному коледжі Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 лютого 2019 року дня подачі позову до суду і до закінчення навчання, але не довше, як до досягнення ОСОБА_3 23-х річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір у розмірі в розмірі 768,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , з оскаржуваним рішенням не погоджується в частині визначення районним судом розміру аліментів, які стягнуто.

Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, а також суд не надав належної оцінки доказам по справі.

Зокрема, покликається на те, що позивач не оплачувала навчання самостійно, оскільки він також оплачує навчання, про що подав квитанції.

Крім цього, після розірвання шлюбу продовжує надавати дочці матеріальну допомогу.

Суд не взяв до уваги те, що позивачка працює за кордоном, із дитиною перебуває не більше трьох місяців на рік, відтак сама порушує ст. 150 СК України, за якою батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Дочка постійно проживає в квартирі із його матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію, а період з 2015 по 2018 роки проживала в будинку його цивільної дружини та була на їх утриманні, оскільки позивачка тривалий час проживає за кордоном.

Також, звертає увагу, що суд не дав належної оцінки тому, що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_5 2005 р.н. та ОСОБА_6 2014 р.н., крім цього утримує сина цивільної дружини від першого шлюбу ОСОБА_7 1996 р.н., який є інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду.

При цьому, позивач інших неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Зазначає, що не працевлаштований та постійного заробітку немає, заробітків вистачає лише на їжу та предмети першої необхідності.

Неповнолітні діти ОСОБА_5 , 2005 р.н. та ОСОБА_6 , 2014 р.н. мають хронічні захворювання, лікування яких потребує фінансових затрат.

Стверджує, що сума аліментів, які визначені судом першої інстанції є надто великою, яку він не в змозі сплачувати, а їх розмір не відповідає фактичним обставинам справи.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 травня 2019 рокута ухвалити нове рішення, яким стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка навчається на денній формі у Медичному коледжі Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, в розмірі 1000,00 грн., щомісячно до закінчення навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. місцевий суд виходив з того, що позивач ОСОБА_2 потребує допомоги на утримання дитини, тому вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд врахував матеріальне становище позивача, яка виховує дитину і відповідача платника аліментів, який є працездатною особою, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також сина своєї цивільної дружини від першого шлюбу ОСОБА_7 , 1996 року народження, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дітей, матеріальний стан позивача та відповідача.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

В абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є колишнім подружжям, шлюб між ними розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31.01.2017 року (а.с. 7-8).

В шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 03 липня 2001 року (а.с. 6).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31.01.2017 року встановлено, що спільна дочка сторін ОСОБА_3 проживає з матір`ю, місце реєстрації на АДРЕСА_1 підтверджується Довідкою про склад сім`ї та реєстрацію № 9 (а.с. 11).

Місце реєстрації позивачки ОСОБА_2 підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с. 10).

Крім сторін та їх спільної дочки за адресою на АДРЕСА_1 зареєстровані також чоловік власниці ОСОБА_8 , власник ОСОБА_4 .

Згідно Довідки № 193 від 25.01.2019 року ОСОБА_3 є студентом сестринського відділення Медичного коледжу Львівського національного медичного університету ім. Д. Галицького з 01.09.2016 року по 01.07.2021 року. Форма навчання денна, на контрактній основі (а.с. 12).

Згідно Договору № СС-30/16 від 08.08.2016 року про надання освітньої послуги, розмір плати за навчання становить: I курс 12696,00 грн.; 2 курс 13458,00 грн.; 3 курс 14131,00 грн.; 4 курс 14838,00 грн. (а.с. 13).

Договір укладений із замовником ОСОБА_1

08.08.2016 року укладена додаткова угода (додаток № 1) до договору № СС-30/16, яка також підписана відповідачем ОСОБА_1 в якості замовника (а.с. 14).

Згідно наданих суду копій квитанцій № 21, 86, 27, 208, оплату за навчання здійснювали ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_2 (а..с 15-18).

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_2 свої доводи зводила до того, що спільна з відповідачем дочка ОСОБА_3 є неповнолітньою та навчається на контрактній основі на денній формі навчання, загальна вартість якого становить 55123,00 грн., дочка не працює, стипендію не отримує, перебуває на повному утриманні позивача, однак вона не має змоги самостійно забезпечувати свою доньку всім необхідним, відповідач жодної матеріальної допомоги своїй доньці не надає, тому просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 2500 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 заперечував позовні вимоги, звертав увагу на те, що дочка проживає у квартирі його матері, після розірвання шлюбу надає їй матеріалу допомогу, однак розписок у позивачки не брав. Перебуває у цивільному шлюбі, від якого має двох синів, утримує сина дружини від першого шлюбу, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Так, з долучених відповідачем копій паспорта вбачається, що відмітка про другий шлюб у такому відсутня.

Поряд з цим, відповідач дійсно записаний батьком ОСОБА_5 2005 р.н. та ОСОБА_6 2014 р.н., долучив також пенсійне посвідчення ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 (інвалід з дитинства, І група), при цьому догляд за ним здійснює ОСОБА_9 , яка записана матір`ю ОСОБА_5 2005 р.н. та ОСОБА_6 (а.с. 55, 56, 58).

Згідно копій трудової книжки відповідач ОСОБА_1 на даний момент не працевлаштований (а.с. 50-51).

При цьому, відповідач ОСОБА_1 долучив дві копії платіжних доручень про надіслання коштів у сумі 7654 грн. на рахунок Медичного коледжу та 300 грн. на рахунок ОСОБА_10 (а.с. 59-60).

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, належними у матеріалах справи доказами підтверджується, що у зв`язку з навчанням донька сторін потребує матеріальних витрат на їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, забезпечення певного рівня дозвілля та культурного розвитку, розмір яких (витрат) попри зазначене стороною позивача не підтверджений, разом з цим, колегія суддів погоджується, що більшість витрат по утриманню та у зв`язку з навчанням дочки несе її мати ОСОБА_2 .

Поряд з цим, навчання ОСОБА_3 на стаціонарній формі виключає можливість власного працевлаштування, тому потреба дочки сторін у матеріальній допомозі батьків є очевидною та встановленою, відтак в цій частині колегія суддів погоджується з відповідним висновком місцевого суду.

Крім цього, навчання здійснюється на контрактній формі, тобто ОСОБА_3 особистих коштів у формі стипендії немає.

Як вже зазначалось, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України.

Зокрема, колегія суддів враховує вік відповідача та його можливість і здатність працювати, відсутність проти показів до працевлаштування.

Більше того, з копії паспорта громадянина України для виїзду закордон встановлено, що відповідач з 2015 року по жовтень 2019 року мав візи для виїзду за межі України, які використовував, а згідно Продовження Дозволу на працю іноземця на території Польської республіки, відповідач працював водієм вантажного автомобіля з винагородою в 2000 злотих в місяць (а.с. 63-66).

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 грн., оскільки аліменти у зазначеній сумі є справедливими та достатніми.

При цьому, задоволення вимог скарги та стягнення аліментів у розмірі 1000 грн., як цього хоче відповідач, фактично переклало б обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати дочку, яка навчається, винятково на матір ОСОБА_2 , що є порушенням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач утримує сина цивільної дружини від першого шлюбу на висновки суду не впливають, оскільки такий не є сином ОСОБА_1 , опіка останнього над ним встановлена, при цьому догляд за ОСОБА_7 здійснює ОСОБА_9

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк