Судді Київського апеляційного суду Писаної Т.О.
Справа N 359/3247/19
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до змісту частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2019 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів по 4000,00 грн щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду не погодилася з висновком суду першої інстанції про недоведеність підстав для зменшення розміру присуджених аліментів.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , апеляційний суд вважав доведеними обставини щодо нецільового використання ОСОБА_2 аліментів, а відтак і наявність підстав для зменшення їх розміру відповідно до частини 2 статті 186 Сімейного кодексу України.
Із таким висновком погодитись не можна з огляду на таке.
Встановлюючи наявність обставин про нецільове використання відповідачем одержаних аліментів на сина та визнаючи їх доведеними належними та допустимими доказами, колегія суддів виходила із того, що відповідачкою зазначено вартість фактичного утримання дитини, яка сумарно не перевищує 4000,00 грн на місяць, та що решту аліментів вона накопичує з метою проведення ремонту в будинку, а частково було витрачено на придбання побутової техніки.
Колегія суддів вважає ці трати такими, що спрямовані на інші цілі, аніж забезпечення звичайних і постійних потреб дитини.
Крім того, колегія суддів вважає, що відсутність висновку органу опіки та піклування, яким встановлено нецільове використання аліментів в порядку статті 186 Сімейного кодексу України, не є перешкодою для звернення до суду без дотримання досудового порядку врегулювання спору.
У обґрунтування своєї думки вважаю за необхідне зазначити таке.
У відповідності до частини 1 статті 186 Сімейного кодексу України у редакції закону, яка діє на час звернення позивача з позовом та апеляційного провадження у цій справі, а саме з 28 серпня 2018 року, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.
На виконання вимог закону Наказом Міністерства соціальної політики України був затверджений відповідний порядок від 15 листопада 2018 року № 1713 "Про затвердження Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину" (далі Порядок).
Цей Порядок визначає процедуру здійснення контролю за цільовим витрачанням коштів на утримання дитини (аліментів) одним із батьків або іншим законним представником дитини, разом з яким вона проживає (далі - одержувач аліментів).
Згідно із пунктом 2 Порядку безпосередній контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів.
Безпосереднє проведення інспекційного відвідування покладається на службу у справах дітей відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів із залученням (за потреби) інших посадових осіб суб`єктів соціальної роботи із сім`ями, дітьми та молоддю (психолог, соціальний педагог, фахівець із соціальної роботи). Кількість посадових осіб, що проводять інспекційне відвідування, не може бути меншою ніж дві особи (пункт 3 Порядку).
Підставою для проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів є заява платника аліментів, подана до районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів або до відповідної служби у справах дітей (пункт 4 Порядку).
Як з`ясовано у судовому засіданні позивач звертався із заявою до контролюючого органу щодо перевірки цільового використання коштів одержувачем аліментів, однак за наслідками перевірки нецільового використання аліментів не встановлено.
У ході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину (пункт 8 Порядку).
Під час проведення інспекційного відвідування звертається увага на зовнішній вигляд дитини, її загальний стан та самопочуття, інші ознаки, що можуть свідчити про неналежний рівень задоволення її індивідуальних потреб з урахуванням віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку (хворобливий вигляд, невідповідність ваги та зросту віку дитини, занедбаність, відсутність продуктів харчування тощо) (пункт 11 Порядку).
Таким чином, проведення інспекційного відвідування, у ході якого здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб, зовнішній вигляд дитини, її загальний стан та самопочуття, інші ознаки, що можуть свідчити про неналежний рівень задоволення її індивідуальних потреб з урахуванням віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, віднесено безпосередньо до компетенції контролюючого органу, а не до суду.
Також пунктом 14 Порядку передбачено, що чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування.
Тому обставини про визнання відповідачкою можливості утримувати дитину на меншу суму, а ніж має можливість надавати позивач, не має значення для встановлення обставини про нецільове використання нею коштів, оскільки визначальним повинно бути встановлення обставин про нецільове використання аліментів, унаслідок чого не забезпечуються звичайні і постійні потреби та інтереси дитини.
Вирішуючи спір про зменшення розміру аліментів внаслідок їх нецільового використання колегія суддів апеляційного суду критично віднеслась до посилань сторони відповідача щодо того, що судовому вирішенню даного питання повинна передувати обов`язкова перевірка та його врегулювання органом опіки та піклування.
При цьому апеляційний суд керувався статтею 124 Конституції України, якою передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, а досудовий порядок врегулювання спору може мати обов`язковий характер виключно за умови прямого зазначення про це у нормі відповідного закону. Оскільки в даному випадку положення закону не містять прямої вказівки про необхідність попереднього (досудового) підтвердження органом опіки та піклування факту нецільового використання аліментів, належних підстав для відхилення вимог позову через відсутність встановлення такого факту органом опіки та піклування колегія суддів не вбачає.
Не можу погодитись із таким висновком, оскільки пунктом 17 Порядку визначено, що у разі виявлення за результатами проведеного інспекційного відвідування ознак, що можуть свідчити про нецільове витрачання аліментів, платник аліментів відповідно до статті 186 Сімейного кодексу України має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
На мою думку, пунктом 17 Порядку визначено процедуру звернення до суду про зменшення розміру аліментів внаслідок їх нецільового використання. І цей порядок не визначає процедуру досудового врегулювання спору, оскільки висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки за наявності відповідного висновку спір все одно повинен вирішуватись судом.
На мою думку Порядок, до якого відсилає норма частини 1 статті 186 Сімейного кодексу України визначає порядок здобуття доказу про нецільове використання аліментів, який суд має перевірити на предмет належності, допустимості, достовірності та достатності, на підставі якого суд вирішуватиме спір про визначення іншого розміру аліментів.
За відсутності відповідного висновку контролюючого органу про нецільове використання ОСОБА_2 аліментів, вважаю, що підстави для зменшення розміру аліментів відповідно до частини 2 статті 186 Сімейного кодексу України не доведені.
Одночасно я погоджуюсь із колегією апеляційного суду щодо недоведеності підстав для зменшення розміру аліментів унаслідок зміни його майнового стану.
З огляду на викладене вважаю, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного спору та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.
Отже, на мою думку, у цій справі необхідно було залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2019 року залишити без змін.
Суддя Т.О. Писана