Провадження № 2/344/381/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Стефанець Г.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача: Яш П.К., Осадець С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Опорядспецбуд» про стягнення розрахункових при звільненні, середньомісячного заробітку за час проведення повного розрахунку, інфляційних втрат та 3% річних

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Опорядспецбуд» про стягнення 4 566 грн. розрахункових при звільненні, 57 358 грн. середньомісячного заробітку за час проведення повного розрахунку, 13 525 грн. інфляційних втрат та 3 013 грн. 50 коп. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що тривалий час він пропрацював на державній будівельно-монтажній фірмі «Івано-Франківськбуд» спеціалізоване управління «Опорядспецбуд». В подальшому СП «Опорядспецбуд» було реорганізоване у Товариство з додатковою відальністю "Опорядспецбуд". Згідно наказу начальника СУ «Опорядспецбуд» від 18.02.1992 року № 3 «Про скорочення працівників управління» його звільнено із посади майстра на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП УPCP, у зв`язку із скороченням штатів. Він системачино звертався до СП «Опорядспецбуд» з вимогами проведення з ним повного розрахунку. На вказані звернення підприємство підтвердило наявність перед ним заборгованості з виплати заробітної плати письмово, однак повного розрахунку не провело по даний час. 27.04.2015 року він в черговий раз звернувся до ТДВ «Опорядспецбуд» з вимогою проведення повного розрахунку або наданні інформації про підтвердження виплати йому заробітної плати. Однак, його звернення службовою особою ТОВ «Опорядспецбуд» проігноровано та у наданні інформації протиправно відмовлено. Ним систематично подавались звернення з приводу невиплати заробітної плати до правоохоронних органів, однак йому було рекомендовано звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. Підприємство, на якому він працював ні у день його звільнення, а ні по даний час не провело з ним повного розрахунку. Станом на день його звільнення відповідач заборгував перед ним 6513,88 крб. Розмір боргу, що підлягає переведенню у гривню станом на 01.09.1996 року визначається у наступному порядку: 456676058 крб./100000, що становить 4566 грн. У період з 01.09.1996 року по 01.07.2016 року сума боргу із врахуванням індексу інфляції становить 18091 грн. Сума із врахування 3% річних визначається наступним чином: 4566 грн. із 1993 по 2015 рік перемножити на 3% річних, що становить 66%. Тобто, 3013,5 грн. - сума 3%. Виходячи із вказаного, сума до стягнення становить 18091 грн. + 3013,5 грн. становить 21 104,50 грн. Середньомісячний заробіток станом на момент звільнення становив 450 крб. А середньомісячний заробіток станом на вересень 1996 року з урахуванням індексу інфляції за 1992 рік 1800%, за 1993 рік 10256,0 %, за 1994 рік 501%, за 1995 рік 281,7% та по вересень 1996 року 134% становить 24140079 крб., що у переведенні на гривню становить 241 грн. У період з 01.09.1996 року по 01.07.2016 року сума середньомісячного заробітку розраховується наступним чином 241 грн. х 238 місяців, що дорівнює 57358 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (с. Бородовський С.О.) від 31.10.2016 року відкрито провадження у справі (а.с. 21).

Відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В .І. № 6 від 26.01.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи, у зв`язку із закінченням 23.01.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Бородовський С.О. вперше (а.с. 29).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Домбровській Г.В. (а.с. 30).

Розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 56 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи, у зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Домбровської Г.В. вперше (а.с. 33).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Польській М.В. (а.с. 34).

У зв`язку із закінченням 31.08.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Польської М.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В. І. № 103 від 08.08.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 37).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 38).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (с. Антоняк Т.М.) від 14 серпня 2017 року справу прийнято до провадження (а.с. 39).

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Просили задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив позовні вимоги, вказуючи, що позивач ОСОБА_1 дійсно працював в спеціалізованому управлінні «Відділспецбуд» будівельно-монтажної фірми «Івано-Франківськбуд» і наказом № 33-к від 16 квітня 1992 року звільнений з роботи, у зв`язку зі скороченням чисельності (штату) працівників по п. 1 ст. 40 -ЗпП України з 20 квітня 1992 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку та за невикористані дні відпустки за період роботи з 02 березня 1991 року по 20 квітня 1992 року за 26 робочих днів, з розрахунку два дні за відпрацьований місяць. Вказана обставина підтверджується цим наказом і спростовує твердження позивача про те, що він звільнений з роботи 18.02.1992 року, на підставі наказу № 3. З позивачем проведено розрахунок, що стверджується його особовим рахунком за квітень 1992 року, з якого вбачається, що йому було нараховано 6 513 крб. 88 коп., в тому числі: по окладу - 1890.00; компенсація за відпустку -1478.00; вихідна допомога - 2700.00; індексація - 292.00; індексація - 153.00. З вказаної суми проведено відрахування в розмірі 496 крб. 55 коп., в тому числі: в пенсійний фонд 1% - 23.35; прибутковий податок - 342.36; прибутковий податок - 35.04; прибутковий податок 18.36; держстрах -12.31; профспілкові внески - 65.13. До видачі - 6 017 крб. 33 коп. Таким чином твердження позивача про те, що в день звільнення належна до сплати сума становила 6 513 крб. 88 коп. теж не відповідає дійсності, оскільки не враховано проведені суми відрахувань в розмірі 496 крб. 55 коп. Окрім того, позивачем не надано доказів того, що дані суми ним не одержано. Станом на 1996 рік в Україні діяв «Перелік типових документів, що утворюються в діяльності держкомітетів, міністерств, відомств і інших установ, організацій, підприємств, з зазначенням строків зберігання (затв. Головархівом СРСР 15.08.1988 року), згідно якого особові рахунки робітників і службовців зберігаються 75 років (стаття 311), розрахункові (розрахунково-платіжні) відомості - 5 років (стаття 512), книги обліку депонованої заробітної плати -5 р. (стаття 318) ( в ред. рішення «Госналогслужби РФ, Росархива від 27.06.1996 р.). Головне архівне управління при Кабінеті Міністрів України 20.07.1998 року видало наказ № 41, який був зареєстрований в Мінюсті 17.09.1998 року за № 576/3016) «Про затвердження Переліку типових документів, згідно якого особові рахунки робітників та службовців, студентів (стаття 316) зберігаються 75 років, розрахункові (розрахунково-платіжні) відомості (табуляграми) на видавання заробітної плати, гонорарів, матеріальної допомоги та інших виплат - 3 роки (стаття 317), книги обліку депонованої заробітної плати - Зр. (стаття 323). Наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції № 578/5 від 12.04.2012 року. Вказана обставина стверджується листом Державного архіву Івано-Франківської області від 24.11.2016 року. 24 червня 1996 року БУ «Опорядспецбуд», керуючись переліком документів із вказаними строками зберігання, видало наказ № 48 про організацію роботи по експертизі документів з метою підбору таких для постійного зберігання та для знищення. Наряди, акти, кошториси, зведення на заробітну плату, касса, банк, додатки до журналів обліку 2с, 1с за 06.1991-05.1993 роки знищено, що стверджується Актом про знищення від 24.06.1996 року. В подальшому БУ «Опорядспецбуд», 06.09.1996 року реорганізовано в акціонерне товариство «Опорядспецбуд», а 28.04.2011 року в товариство з додатковою відповідальністю з аналогічною назвою і є правонаступником, що стверджується довідкою підприємства від 10.10.2016 року. Не підлягагють задоволенню і вимоги щодо сплати інфляції та 3 % річних, позаяк 625 ЦК України регламентує відповідальність за порушення грошового зобов`язання у договірних цивільно-правових відносинах.

Також представник відповідача клопотав про застосування строків позовної давності, зазначаючи, що позивач ставить вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі після його звільнення на підставі наказу № 33-к від 16.04.1992 року, обґрунтовуючи позовні вимоги, що згідно ст. 233 КЗпП України працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, може звернутися з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Однак на час виникнення правовідносин (1992 рік) дана норма закону в такій редакції була відсутня. Така норма матеріального права про звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком введена в дію 01.08.2001 року, після публікації в газеті «Голос України» (№ 135) Закону України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» № 2620-ІІІ від 11.07.2001 року, яким було внесено відповідні зміни до ст. 255 та ст. 233 КЗпП України. До цієї дати термін звернення до суду становив загальний строк - три роки. Позаяк цивільні відносини між сторонами виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, то новий акт законодавства - ст. 233 КЗпП України не може бути застосована при вирішенні даного спору, оскільки така застосовується лише до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання нею чинності і не має зворотної сили в дії згідно приписів ст. 58 Конституції України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як слідує з листа ТДВ «Опорядспецбуд» від 10.10.2016 року, ТДВ «Опорядспецбуд» є правонаступником АТЗТ «Опорядспецбуд», на підставі п.п. 3.2 Статуту товариства, а АТЗТ «Опорядспецбуд», було правонаступником СУ «Опорядспецбуд» з 02.09.1996 року, згідно наказу № 42-к від 06.09.1996 року (а.с. 61).

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, що вбачається з копії його трудової книжки (а.с. 10-18).

Розпорядженням начальника СУ «Опорядспецбуд» від 18.02.1992 року № 3 «Про скорочення працівників управління» зобов`язано заступника начальника попередити до 19.02.1992 року працівників, у тому числі ОСОБА_1 , про звільнення у зв`язку із скороченням штатів (а.с. 9).

Згідно наказу начальника СУ «Опорядспецбуд» від 16.04.1992 року № 38-К ОСОБА_1 звільнено із посади майстра на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку та за невикористані дні відпустки, за період роботи з 02.03.1991 року по 20.04.1992 року, за 26 робочих днів, із розрахунку два дні за відпрацьований місяць (а.с. 53).

Як слідує з копії особового рахунку позивача за квітень 1992 року, йому було нараховано: по окладу - 1890.00; компенсація за відпустку -1478.00; вихідна допомога - 2700.00; індексація - 292.00; індексація - 153.00. З вказаної суми проведено відрахування в розмірі 496 крб. 55 коп., в тому числі: в пенсійний фонд 1% - 23.35; прибутковий податок - 342.36; прибутковий податок - 35.04; прибуткови податок 18.36; держстрах - 12.31; профспілкові внески - 65.13. До видачі - 6 017 крб. 33 коп. (а.с. 54).

Відповідно до копії листа профкому СУ «Опорядспецбуд» від березня 1995 року ОСОБА_1 повідомлено, що станом на день звільнення йому, згідно діючого законодавства і штатного розпису, на той час нарахована заробітна плата, але ним не одержана, хоч він часто бував в управлінні. Розпоряджень адміністрації про те, щоб йому не видавати дану суму немає (а.с. 74).

24 червня 1996 року БУ «Опорядспецбуд» видало наказ № 48 про організацію роботи по експертизі документів з метою підбору таких для постійного зберігання та для знищення (а.с. 56).

Актом про знищення документів і реквізитів від 24.06.1996 року відібрано і знищено документи, які не мають науково-технічної цінності і втратили практичне значення документів і реквізитів СУ «Опорядспецбуд» (а.с. 57-60).

Листом Державного архіву Івано-Франківської області від 24.11.2016 року ТДВ «Опорядспецбуд» повідомлено, що станом на 1996 рік в Україні діяв «Перечень типовых документов, образующихся в деятельности госкомитетов, министерств, ведомств и других учреждений, организаций, предприятей с указанием сроков хранения», Москва, 1989 год. Відповідно до нього відомості нарахування зарплати, особові рахунки робітників і службовців зберігаються 75 років (стаття 311), відомості видачі зарплати - 3 роки (стаття 312), книги обліку депонованої заробітної плати -3 роки (стаття 318). «Перечень…» втратив чинність в 1997 році. Його замінив «Перелік типових документів, що утворюються в діяльності держкомітетів, міністерств, відомств і інших установ, організацій, підприємств, з зазначенням строків зберігання», Київ, 1997 рік. Згідно з ним терміни зберігання вказаних документів залишилися незмінними (статті 316, 317, 323) (а.с. 55).

З долучених позивачем копій листів Івано-Франківського відділу поліції ГУНП України в Івано-Франківській області від 06.04.2016 року та від 16.05.2016 року вбачається, що позивач звертався з приводу невиплати йому заробітної плати службовими особами ТДВ «Опорядспецбуд» та зазначеними листами йому було рекомендовано звернутися із відповідною позовною заявою до суду (а.с. 7-8).

На звернення позивача, філією Івано-Франківського обласного відділення ПАТ «Ощадбанк» повідомлено, про відсутність запитуваної ним інформації щодо перерахування йому розрахункових при звільненні за період з 1992 року (а.с. 68-69).

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України (в редакції на час звільнення), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до п.п.«а» п.317 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, строк зберігання розрахунково-платіжних відомостей (особових рахунків) складає 75 років, а відповідно до п.318 вказаного Переліку строк зберігання відомостей на виплату грошей складає 3 роки.

Єдиним, і сумнівним на думку суду, доказом наданим позивачем є копія листа профкому СУ «Опорядспецбуд» від березня 1995 року де ОСОБА_1 повідомлено, що станом на день звільнення йому, згідно діючого законодавства і штатного розпису, на той час нарахована заробітна плата, але ним не одержана. Жодних інших доказів,які б конкретизували вказану обставину, чи подальший їх розвиток суду не представлено.

Таким чином, оскільки з часу звільнення позивача, а саме з 16.04.1992 року, до часу звернення позивача з вимогами щодо проведення розрахунку, пройшло більше 24-ох років і за цей період позивач жодних претензій відповідачу не пред`являв, тому, враховуючи положення п. 318 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, згідно якого строк зберігання відомостей на виплату грошей складає 3 роки, суд вважає, що відповідач в даному випадку не повинен документально доказувати факт виплати позивачу заробітної плати.

Положеннями ст. 58 Конституції України закріплено дію законів та інших нормативно-правових актів в часі і вказано на те, що вони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Аналогічні положення містяться в ст. 5 Цивільного кодексу України. А саме:

акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання їх чинності;

акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність;

якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Крім цього, суд також звертає увагу, що позивачем був пропущений 3-х місячний строк звернення до суду, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України.

Відповідно до частини другої ст. 233 КЗпП України, яка передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, взагалі не було на час звільнення позивача, зазначена норма набула чинності лише 01.08.2001 року.

Цивільні відносини між сторонами виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, а відтак новий акт законодавства - ст. 233 КЗпП України не може бути застосований при вирішенні даного спору, оскільки такий застосовується лише до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності і не має зворотної сили в дії згідно приписів ст. 58 Конституції України.

Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі ст.ст. 43, 58 Конституції України, керуючись ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП, ст.ст. 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354, 430 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Опорядспецбуд» про стягнення 4 566 грн. розрахункових при звільненні, 57 358 грн. середньомісячного заробітку за час проведення повного розрахунку, 13 525 грн. інфляційних втрат та 3 013 грн. 50 коп. - 3% річних - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 31.10.2019 року.