Справа № 452/1571/18 Головуючий у 1 інстанції: Кравців В.І.
Провадження № 22-ц/811/3060/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Фейір Х.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 452/1571/18-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про стягнення аліментів на повнолітню дочку,яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5»як Л.Є. 18 червня 2018 року предявила до Кав»яка І.М. позов про стягнення з відповідача в її користь аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_5»як М.І., ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2018 року до участі у справі залучено Кав»як М.І., як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У обґрунтування позовних вимог Кав»як Л.Є. посилається на те, що 28 квітня 2018 року дочці сторін ОСОБА_6, яка проживає разом із нею, виповнилося 18 років і на даний час вона навчається на 4-му курсі факультету філології і журналістики Тернопільського національного педагогічного університету імені ОСОБА_7 (держбюджетна основа денної форми навчання), термін навчання до 30.06.2019, але після досягнення дочкою повноліття відповідач добровільно не сплачує аліменти на її утримання, хоча може це робити, оскільки надає оплатні послуги по здійсненню ремонту квартир та будинків приватним особам. Крім того, донька хворіє різними захворюваннями. Відтак, просила стягувати із відповідача на її користь аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму до закінчення навчання.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто із Кав»яка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 у користь Кав»як ОСОБА_9 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 900,00 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до Закону, починаючи з 18 червня 2018 року і до досягнення нею двадцяти трьох років, або припинення навчання.

У решті частині позову про стягнення аліментів у розмірі 1 100,00 грн. щомісячно відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць в розмірі 900,00 грн. звернуто до негайного виконання.

Стягнуто із Кав»яка ОСОБА_8 судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що в даний час не має можливості надавати матеріальну допомогу дочці, оскільки не працює та не отримує жодного доходу, що підтверджується відповідними довідками. Крім цього, судом безпідставно не взято до уваги, що з ним проживає його теперішня дружина ОСОБА_10 та на його утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_11,26.03.2001 року. Суд не врахував стан його здоровя у звязку з яким він не може працевлаштуватись. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд не врахував наведені вище обставини та що його сімя зараз перебуває у дуже скрутному матеріальному становищі, а зважаючи на аналіз сімейного законодавства обовязок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги повязаний з можливістю надавати таку матеріальну допомогу. Звертає увагу, що дочка отримує стипендію, а позивач не представила суду доказів про свої доходи. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи,які свідчать про те, що у відповідача є медичні протипоказання чи висновки відповідних медичних лікарських комісій щодо заборони працювати або виконувати певні види робіт. Зазначає, що відповідач намагається довести свою неспроможність сплачувати аліменти через відсутність працевлаштування та доходу, однак ним у 2018 році були сплачені аліменти до досягнення донькою повноліття в розмірі 33366,48 грн. Звертає увагу, що до закінчення навчання залишилось чотири місяці та несплата аліментів відповідачем ставить під загрозу закінчення навчання у ВУЗі та здобуття вищої освіти. Навчаючись на двох факультетах, дочка потребує матеріальної допомоги, а посилання відповідача на те, що він не працює, а тому не може сплачувати аліменти на повнолітню дочку є безпідставними, оскільки зазначене не може свідчити про наявність обєктивних обставин, які унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги дитині.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи,перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Судом встановлено такі обставини.

Сторони є батьками повнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).

Із довідки, виданої Тернопільським національним педагогічним університетом імені ОСОБА_7, та договору № дс-0035 від 07.09.2015 вбачається, що Кав»як М.І. є студенткою 4 курсу факультету філології і журналістики даного університету, форма навчання денна, державна, та закінчує навчання у червні 2019 року, а також денної форми навчання за додатковою спеціальністю філологія, мова і література (англійська), форма навчання платна, вартість освітньої послуги становить 17 892 грн., по 4 473 грн. за чотири навчальні роки (а.с. 55, 56).

За період з вересня 2017 року по серпень 2018 року ОСОБА_4 отримала стипендію в розмірі 2600,00 грн., а саме за липень-серпень 2018 по 1300 грн., за попередній навчальний рік вона стипендію не отримувала (а. с. 66).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 потребує матеріальної доходи, оскільки її дохід є нижчим встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 липня 2018 року, а також вона несе витрати, повязані із навчанням.

Такий висновок суду є обгрунтованим, відповідає встановленим і фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Із довідки про склад сімї встановлено, що Кав»як М.І. зареєстрована та проживає зі своєю матірю Кав»як Л.Є. у с. Кульчиці Самбірського району Львівської області (а. с. 59).

Із довідки, виданої виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району видно, що неповнолітній Кав»як Артур,26.03.2001 року зареєстрований та проживає з батьком ОСОБА_5»яком І.М. та матірю Кав»як М.Б. (а.с. 25), однак свідоцтва про народження дитини відповідачем не надано, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що утримання неповнолітньої дитини відповідач не підтвердив допустимими доказами.

Та обставина, що відповідач офіційно не працевлаштований, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, соціальної допомоги та пенсії не отримує, що підтверджується довідками, не дає підстави для висновку про те, що він не має обєктивної можливості надавати допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та і інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції врахував стан здоровя відповідача, що підтверджений медичними довідками, можливості надання утримання повнолітній дочці другим з батьків, наявність у дочки нестабільного доходу, що стверджується довідкою про доходи, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб та за наявності підтверджуючих ці обставини доказів, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів в розмірі в розмірі 900,00 грн. щомісячно до досягнення нею 23 років, але не більше, як до закінчення навчання.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та голослівними, оскільки судом не встановлено обєктивної неможливості сплачувати аліменти.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дочка відповідача проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, оплату за навчання здійснює позивач, тому з урахуванням встановлених фактичних обставин, необґрунтованим є доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції обставин, передбачених частиною першою статті 182 СК України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. ОСОБА_1, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 березня 2019 року.

Головуючий : Мікуш Ю.Р.

Судді: Приколота Т.І.

ОСОБА_12