Справа № 333/7240/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.10.2019 р. м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запорожжя у складі:
головуючого судді Ярошенко А.Г. за участю секретаря Мінаєва В.В.
за участю представника позивача Дмитрашко Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (м. Дніпро, вул. Батумська, 11) про захист прав споживачів, визнання частково недійсним кредитного договору, суд
*одноразова винагорода за надання фінансового інструменту (оплачується за рахунок кредиту) у розмірі 855,62 гривень,
*щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 362,69 грн.
*з 29.12.2016 по 29.08.2017 рр. щомісячний платіж у сумі 432,32 грн.,
*з 29.09.2017 по 12.11.2018 рр. щомісячний платіж у сумі 795,01 грн., який складається з погашення основної суми кредиту, процентів та 362,69 грн. - щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту.
У графіку погашення кредиту, який є невід`ємним Додатком до Заяви позичальника, зазначено, що у разі відсутності погашення щомісячного платежу (повністю або частково) в останній день періоду погашення, зазначеного в Заяві позичальника, відсутня сума буде утримана з карти Універсальної/GOLD клієнта. При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 грн.
Для внесення платежів за кредитом Позичальнику була видана кредитна картка ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» № НОМЕР_1 , з кредитним лімітом у розмірі 2000,00 грн.
Під час консультації менеджер банку наголошувала на дуже вигідних, з її слів, умовах надання кредиту. Також вона звернула увагу позивача на одноразову та щомісячну винагороду (комісію) за надання фінансового інструменту, але при цьому наголошувала на тому, що стягнення таких платежів є типовою практикою для банків, а тому ця умова є обов`язковою для отримання кредиту у ПАТ " АКЦЕНТ-БАНК". Довірившись їй, Позивач уклав кредитний договір з ПАТ " АКЦЕНТ-БАНК" на зазначених вище умовах.
Водночас, під час оформлення кредиту Позивач повідомив менеджера Банку, що він є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі за контрактом. На підтвердження зазначеного, Позивачем були надані працівнику Банку документи про призив на військову службу, військовий квиток. Враховуючи надану інформацію та документи, Позивача було запевнено в тому, що проценти за кредитом нараховуватися не будуть.
У березні 2018 р. Позивачу стали телефонувати співробітники Банку та повідомляти про заборгованість за кредитом, зокрема за відсотками та штрафами (пенею). Після таких дзвінків та візиту до відділення Банку, у Позивача виникли сумніви щодо законності. У зв`язку з чим звертається до суду.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав викладених в позовній заяві.
Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив відмовити в позовній заяві на підставі відзиву, який знаходяться в матеріалах справи. Однак судом виносилась ухвала про обов`язкову участь представника позивача у судовому засіданні для надання особистих пояснень, представник до суду за викликом не з`явився.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та інші докази, прийшов до наступного висновку.
*одноразова винагорода за надання фінансового інструменту (оплачується за рахунок кредиту) у розмірі 855,62 гривень,
*щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 362,69 грн.
*з 29.12.2016 по 29.08.2017 рр. щомісячний платіж у сумі 432,32 грн.,
*з 29.09.2017 по 12.11.2018 рр. щомісячний платіж у сумі 795,01 грн., який складається з погашення основної суми кредиту, процентів та 362,69 грн. - щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту.
У графіку погашення кредиту, який є невід`ємним Додатком до Заяви позичальника, зазначено, що у разі відсутності погашення щомісячного платежу (повністю або частково) в останній день періоду погашення, зазначеного в Заяві позичальника, відсутня сума буде утримана з карти Універсальної/GOLD клієнта. При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 грн.
Для внесення платежів за кредитом Позичальнику була видана кредитна картка ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» № НОМЕР_1 , з кредитним лімітом у розмірі 2000,00 грн.
Під час консультації менеджер банку наголошувала на дуже вигідних, з її слів, умовах надання кредиту. Також вона звернула увагу позивача на одноразову та щомісячну винагороду (комісію) за надання фінансового інструменту, але при цьому наголошувала на тому, що стягнення таких платежів є типовою практикою для банків, а тому ця умова є обов`язковою для отримання кредиту у ПАТ " АКЦЕНТ-БАНК". Довірившись їй, Позивач уклав кредитний договір з ПАТ " АКЦЕНТ-БАНК" на зазначених вище умовах.
Водночас, під час оформлення кредиту Позивач повідомив менеджера Банку, що він є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі за контрактом. На підтвердження зазначеного, Позивачем були надані працівнику Банку документи про призив на військову службу, військовий квиток. Враховуючи надану інформацію та документи, Позивача було запевнено в тому, що проценти за кредитом нараховуватися не будуть.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України (в редакції на момент виконання рішення) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України).
На підставі абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. З цієї норми кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Слід зазначити, що встановивши в кредитному договорі сплату одноразової, та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (супутні послуги на користь банку), відповідачем ПАТ «Акцент - Банк» не було зазначено які саме «супутні послуги» за вказану комісію надаються позичальнику.
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або ін фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 3 статті 1054 ЦК України зазначається, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а саме Законом України "Про захист прав споживачів".
Згідно з п. 17, 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб.
Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно пункту 5 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність): відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії. які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка діяла на момент укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: а)мету, для якої споживчий кредит може бути. витрачений; б)форми його забезпечення; в)наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г)тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).
Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому, нарахування комісії було призведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача, що є незаконними та суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», які діяли на моменту укладення кредитного договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Також, слід зазначити, що оскільки надання кредиту є виконання зобов`язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником.
Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно - правовим обов`язком самої кредитної установи (банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту - позичальнику.
Таким чином, комісія банку за управління кредиту не можна вважати витратами позивача за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором.
У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За таких обставин, умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу додаткову щомісячну плату за управління кредитом («надання фінансового інструменту»), а також одноразову сплату за надання фінансового інструменту є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними.
Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною 5 вказаної статті зазначається, що вимога- про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, ст. ст. 525, 553, 554, 559, ЦК України, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (м. Дніпро, вул. Батумська, 11) про захист прав споживачів, визнання частково недійсним кредитного договору задовольнити повністю.
Повний текст рішення буде виготовлено 29.10.2019 року.
Заява про перегляд заочного рішення може бути поданою до суду який його ухвалив протягом 30 днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Суддя Комунарського районного
суду м. Запоріжжя: А.Г. Ярошенко