Справа № 525/1343/18
Провадження № 2/525/56/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Хоролець В.В.

при секретарі Хоменко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Остапївська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що вона є власницею житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: село Остапє Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Пономаренка будинок № 4, цей будинок належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМІ 382373. В даному житловому будинку зареєстрована позивачка ОСОБА_1 та її онук ОСОБА_2 із 2010 року. Свого онука позивачка ОСОБА_1 зареєструвала як члена сімї, але приблизно із грудня 2013 року він фактично проживає в Російській Федерації. Тобто відповідач ОСОБА_2 в житловому будинку в с. Остапє по вул. Пономаренка, 4 Великобагачанського району Полтавської області не проживає, не утримує його, комунальних платежів не сплачує. Позивачка ОСОБА_1 не може отримати субсидію по сплаті комунальних платежів, а коштів не вистачає. Позивачка вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратив право на користування житловим приміщенням.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач вважає, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: с. Остапє Великобагачанського району Полтавської області вулиця Пономаренка будинок 4 (а.с.2).

З листа Остапївської сільської ради Великобагачанського району №161 від 14.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2009 року, фактично за вказаною адресою не проживає тривалий час, вибув на постійне місце проживання до Російської Федерації (а.с.14).

Ухвалою суду від 17.12.2018 року за вищевказаним цивільним позовом ОСОБА_1 було відкрите загальне позовне провадження і підготовче засідання призначено на 29.01.2019 року (а.с.17), яке було перенесено на 04.03.2019 року; при цьому, з поштової кореспонденції вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання не проживає і не отримує судову кореспонденцію, тому він повідомлявся судом про день і час проведення розгляду справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом поміщення оголошення на веб-сайті суду.

04.03.2019 року по даній справі проведено підготовче засідання і призначено судовий розгляд по суті справи на 27.03.2019 року (а.с.39).

В судове засідання 27.03.2019 року від представника позивача адвоката ОСОБА_3 надійшла заява про підтримання заявленого позову та про розгляд справи у відсутність сторони позивача (а.с.52).

Відповідач у справі ОСОБА_2 в судове засідання 27.03.2019 року не зявився, як вбачається з поштової кореспонденції, за місцем своєї реєстрації: с. Остапє Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Пономаренка, 4 він не проживає і судові повістки не отримує, однак він вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, оскільки на веб-сайті суду опубліковане оголошення про його виклик в дане судове засідання (а.с.а.с.44,47); відзив на позов у розумінні ст.178 ЦПК України даний відповідач суду не подавав.

Представник третьої особи у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Остапївська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не зявився, від даної сільської ради до суду надійшов лист про не заперечення щодо задоволення позовних вимог та про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.51).

У звязку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 27.03.2018 року у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Остапївська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що відповідно до даного свідоцтва спадкоємцем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 є його дружина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Остапє Великобагачанського району Полтавської області вулиця Пономаренка (колишня Фрунзе) №4, що належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Остапївської сільської ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області 20.06.1990 року, право власності зареєстровано Полтавським міжміським бюро технічної інвентаризації 20.06.1990 року у реєстрову книгу № 2 за реєстровим №213 (а.с.4).

З довідки, виданої виконкомом Остапївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №865 від 05.10.2018 року вбачається, що в с. Остапє Великобагачанського району Полтавської області по вулиці Пономаренка будинок № 4 дійсно зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 онук (а.с.5).

З акта від 21.09.2018 року, складеного депутатом Остапївської сільської ради ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_6, однак за даною адресою з грудня 2013 року він не проживає; фактичне його місце проживання Російська Федерація (а.с.6).

Зі змісту листа Остапївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №161 від 14.12.2018 року слідує, що ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_7 з 2009 року, однак фактично за вказаною адресою не проживає тривалий час, вибув на постійне місце проживання до Російської Федерації (а.с.14).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає менше шести місяців на рік. Реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок і користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Обєктом права власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті визначає способи захист цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, а також з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником.

Разом з цим, згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок (квартиру) і користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Обєктом права власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Системний аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сімї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком.

При цьому, зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України та ст.311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Верховний Суд України у своїй постанові від 05.11.2014 року висловив правову позицію про те, що аналіз статей 383,391,405 ЦК України та статті 156 ЖК дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Таку ж позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2017 року у справі №734/387/15-ц.

З доводів позовної заяви вбачається, що в будинку №4 по вул. Пономаренка в с. Остапє Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, був зареєстрований як колишній член сімї власника вищевказаного будинку. При цьому, будь-яких доказів про зворотнє стороною відповідача до суду не подавалися.

Суд приймає до уваги акт комісії від 21.09.2018 року про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_6, однак за даною адресою не проживає з грудня 2013 року по даний час, оскільки зміст даного акта узгоджується з дослідженими матеріалами справи, в т.ч. і з листом Остапївської сільської ради №161 від 14.12.2018 року і ними не спростовується.

Отже, виходячи з сукупності вищевикладеного, вбачаються підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Остапївська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в межах заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,270,316,317,319,381,383,386,391,392,405 ЦК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.4,11,12,13,49,76-80,81,83,128,259,247,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Остапївська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: с. Остапє Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Пономаренка, будинок № 4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач: ОСОБА_1, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8; відповідач: ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, паспортні дані невідомі; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Остапївська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області, юридична адреса: Полтавська область Великобагачанського району с. Остапє, вул. Пономаренка, 4.

Суддя В.В. Хоролець