Справа № 467/82/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Догарєвої І.О.,

за участю секретаря судового засідання Фесенко К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма» Вісла» про визнання договору оренди земельної ділянки та додаткового договору недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» (далі - ТОВ «Агрофірма «Вісла») про визнання договору оренди земельної ділянки та додаткового договору до нього недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки площею 10,30 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. За домовленістю між сторонами вона надала усну згоду ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користування належною їй на праві власності земельною ділянкою, при цьому протягом 2006-2016 року ТОВ «Агрофірма «Вісла» користувалось вказаною земельною ділянкою та виплачувало їй орендну плату. Проте орендна плата, яку виплачував відповідач ТОВ «Агрофірма «Вісла» була значно меншою, ніж пропонували інші господарства. ТОВ «Агрофірма «Вісла» пропонувало позивачці укласти договір оренди у відповідності до вимог чинного законодавства та зафіксувати в ньому гідний розмір орендної плати, проте запропонований розмір орендної плати не відповідав очікуванням позивачки та вона від підписання даного договору відмовилась. Відтак, позивач у 2017 році передала власну земельну ділянку в оренду фермерському господарству «ОСОБА_2С.», договір оренди землі був зареєстрований 11 травня 2017 року. Після укладення договору оренди землі з фермерським господарством «ОСОБА_2С.» від працівників ТОВ «Агрофірма «Вісла» їй стало відомо про існування укладеного ніби то між нею та відповідачем договору оренди без номеру належної їй земельної ділянки з відміткою про державну реєстрацію від 21 листопада 2007 року за №20 та додаткового договору оренди землі №439 до договору оренди землі №439 від 02 жовтня 2006 року, укладеного 21 вересня 2007 року, який містив відмітку про державну реєстрацію 22 серпня 2007 року за № 09. Вказуючи на те, що договір оренди земельної ділянки та додатковий договір до нього вона не підписувала, позивач просила визнати недійсними договір оренди землі без дати укладення, укладений між нею і товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла», зареєстрований 21 листопада 2007 року у Книзі державної реєстрації договорів оренди Миколаївської регіональної філії за №20, а також додатковий договір оренди землі №439 до договору оренди землі №439 від 02 жовтня 2006 року, укладений 21 вересня 2007 року та зареєстрований 22 серпня 2007 року у Арбузинському реєстраційному секторі №5 за №09.

Представником ТОВ «Агрофірма «Вісла» не подано до суду відзив на позовну заяву.

У підготовче засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позову.

Також, у підготовче судове засідання не з'явився представник ТОВ «Агрофірма» Вісла», надійшла заява від директора ТОВ «Агрофірма» Вісла» ОСОБА_3 від 07 березня 2019 року, в якій він зазначив про визнання позову та обставин, зазначених у ньому, прохав задовольнити позов та проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ №592768, виданого 25 жовтня 2006 року Новоселівською сільською радою ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 10,30 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

Між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» було укладено договір оренди цієї земельної ділянки з на строк 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії 21 листопада 2007 року за № 20, про що зроблено запис у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі Миколаївської регіональної філії.

21 вересня 2007 року між цими сторонами було укладено додатковий договір №439 до договору №439 від 02 жовтня 2006 року терміном на 15 років, який був зареєстрований 22 серпня 2007 року за №09 у Арбузинському районному відділі регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсам».

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 627, ч.1 ст. 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах.

Позивач ОСОБА_1 не підписувала договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Миколаївській регіональній філії 21 листопада 2007 року за № 20 та додатковий договір №439 до договору №439 від 02 жовтня 2006 року, зареєстрований 22 серпня 2007 року за №09, даний договір та додатковий договір до нього укладені та зареєстровані без волевиявлення ОСОБА_1, що суперечить вимогам ч.3 ст. 203 ЦК України, і є підставою для визнання даного договору оренди та додаткового договору недійсними. Зазначені обставини викладені позивачем у позовній заяві та визнані відповідачем у письмовій заяві від 07 березня 2019 року.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.ч.1,2,4 ст.206 ЦПК України).

Оскільки представник відповідача визнав позовні вимоги та обставини, зазначені у позові у поданій суду відповідній письмовій заяві, з урахуванням того, що обставини, викладені у позовній заяві та у заяві про визнання позову не викликають у суду сумнів щодо їх достовірності та добровільності визнання позову, а також враховуючи те, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про визнання договору оренди землі та додаткового договору недійсними задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла», зареєстрований 21 листопада 2007 року у Книзі державної реєстрації договорів оренди Миколаївської регіональної філії за № 20.

Визнати недійсним додатковий договір оренди землі № 439, укладений 21 вересня 2007 року до договору оренди землі № 439 від 02.10.2006 року, між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла», зареєстрований 22 серпня 2007 року у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 09.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 28 березня 2019 року.

Суддя І.О. Догарєва