Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 463/2473/15-ц

провадження № 61-25053св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Львівське комунальне підприємство «За Замком»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова, у складі судді Гирич С. В., від 19 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,

від 03 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок залиття квартири.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 поверхом вище над якою розташована квартира № 44 , власниками якої є відповідачі.

28 березня 2015 року з вини відповідачів відбулося залиття його квартири, внаслідок чого було пошкодженого стелю та стіни кухні, стелю, стіни та підлогу коридору, стелі та стіни двох житлових кімнат, оздоблювальний шар у виді відставання та тріщин на стиках плит у ванній кімнаті та вбиральні.

Факт залиття був зафіксований актом, затвердженим 15 квітня 2015 року Львівським комунальним підприємством «За Замком» (далі - ЛКП «За Замком»), в якому додатково зазначено, що стояки холодної та гарячої води у будинку знаходилися у задовільному стані. Відповідачі свою вину у здійсненні залиття визнавали, однак жодних дій спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди не вчинили, завдану йому шкоду не відшкодували.

Крім цього, вважав що діями відповідачів йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що внаслідок залиття він, як інвалід 3-ої групи загального захворювання, особа хвора на цукровий діабет, переніс душевні переживання та страждання, внаслідок чого його стан здоров`я різко погіршився. Був вимушений вживати додаткових зусиль на відновлення свого майна та захисту порушених прав, що спричинило надмірне напруження та створення дискомфорту в його житті.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути матеріальну шкоду заподіяну внаслідок залиття квартири в розмірі 17 066 грн, моральну шкоду в розмірі 2 000 грн, судові витрати, що складаються з: витрат на правничу допомогу 300 грн, витрат на друк фотокарток із слідами залиття в сумі 124, 20 грн, судового збору в розмірі 243, 60 грн, витрат на проведення експертного дослідження в сумі 1 500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 реальні збитки, заподіяні внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 , в розмірі 12 920, 95 грн та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто в рівних частинах із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати: судовий збір у розмірі

243, 60 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн, а всього

543, 60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на відшкодування за рахунок відповідача розміру збитків, що визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Також суд дійшов висновку, що вартість матеріалів - дерев`яних плінтусів та робіт по їх заміні безпідставно включені до розміру відшкодування заподіяної шкоди. Крім того, до розміру відшкодування не може бути включено ПДВ вартості ремонтних робіт, як складову частину розміру шкоди, оскільки такі витрати позивачем не понесено.

Суд вважав, що через залиття квартири позивача внаслідок винних дій відповідачів, позивачу заподіяно моральну шкоду у виді нервових та психологічних потрясінь, порушення звичного для нього способу життя та праці, для організації відновлення яких він був змушений докладати додаткові зусилля, а також витрачати час для вжиття заходів для захисту порушених своїх прав та відновлення попереднього стану майна. Відшкодування моральної шкоди в розмір 1 000 грн суд вважав розумною та справедливою компенсацією душевних страждань позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року змінено в частині солідарного стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 реальних збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 , в розмірі 12 920, 95 грн.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 реальні збитки, заподіяні внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 , в розмірі 11 715 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Колегія суддів погодилась із висновками суду першої інстанції, що відповідають зібраним у справі доказам, яким дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли між сторонами, і застосовано закон, який їх регулює. Розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції визначив з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, їх тривалості, виходячи з засад розумності та виваженості.

Апеляційним судом рішення районного суду змінено в частині визначення розміру відшкодування майнової шкоди, що підлягають стягненню солідарно з відповідачів до 11 715 грн, із розрахунку 14 058 грн - 2 343 грн, де 14 058 грн вартість ремонтно-будівельних робіт без урахування вартості улаштування дерев`яних плінтусів, однак з урахуванням вартості улаштування пластикових плінтусів, а 2 343 грн податок на додатну вартість (далі - ПДВ).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять рішення Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2016 року в частині визначення розміру майнової шкоди змінити, зменшивши його до 8 569 грн, а в частині відшкодування немайнової шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано матеріали цивільної справи № 463/2473/15-ц з місцевого суду. Зупинено виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 463/2473/15-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення невірно визначив розмір майнової шкоди, який підлягає відшкодуванню. Відповідачі вважали, що не підлягають відшкодуванню, включені в кошторисний розрахунок кошторисний прибуток, адміністративні витрати будівельних організацій, ПДВ та загальновиробничі витрати.

Наполягають на тому, що відсутня їх вина у залитті квартири позивача, а відтак на них не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 , що знаходиться поверхом вище над квартирою № 40 .

28 березня 2015 року з вини мешканців квартири № 44 відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 .

Станом на день залиття усі стояки холодної та гарячої води будинку АДРЕСА_1 знаходилися в задовільному стані.

ОСОБА_2 визнав факт протікання води в квартиру позивача з його квартири.

Судом першої інстанції встановлено, що в квартирі позивача дерев`яні плінтуси відсутні.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 лютого

2016 року № 4231 розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям 28 березня 2015 року квартири АДРЕСА_1 становить 17066 грн.

Із зведеного кошторисного розрахунку, наданого судовим експертом

Панасюк Ю. В., судом апеляційної інстанції встановлено, що вартість ремонтно-будівельних робіт без урахування вартості улаштування дерев`яних плінтусів, однак з урахуванням вартості улаштування пластикових плінтусів становить 14 058 грн, з яких 2 343 грн ПДВ.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

При цьому встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем доведено завдану йому шкоду, протиправність дій відповідачів та причинний зв`язок між ними.

При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як заподіювачами шкоди не спростовано їх вину у завданні шкоди позивачу.

Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідачів підтверджується актом від 15 квітня 2015 року, складеним комісією

ЛКП «За Замком», яким встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось з вини мешканців квартири № 44 цього ж будинку.

Зазначений акт в силу статей 58, 59 ЦПК України 2004 року є належним і допустимим доказом, містить причини залиття квартири позивача і його наслідки.

Розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню апеляційний суд обґрунтовано визначив із вирахуванням вартості робіт по заміні дерев`яних плінтусів, які у квартирі позивача відсутні.

Кошторисний розрахунок, наданий судовим експертом Панасюк Ю. В., відповідає Правилам визначення вартості будівництва ДБН Д . 1.1-1-2000 (із змінами і доповненнями), затвердженим наказом Держбуду України

від 27 серпня 2000 року № 174, відповідно до пункту 1.4.1 яких система ціноутворення в будівництві базується на нормативно-розрахункових показниках і поточних цінах трудових та матеріально-технічних ресурсів.

Також суди дійшли правильного висновку про те, що неправомірними діями відповідачів позивачу завдано моральну шкоду.

Визначаючи розмір моральної шкоди судами враховано характер, тривалість та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, істотність вимушених змін у його житті, ступінь вини відповідачів, а також вимоги розумності і справедливості.

Рішення суду першої інстанції, у незміненій апеляційним судом частині, та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та без порушення норм процесуального права.

Доводи викладені у касаційній скарзі були предметом розгляду судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 01 грудня 2017 року було зупинено виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення їх перегляду у касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судових рішень, тому виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року, у незміненій під час апеляційного перегляду частині, та рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 19 вересня 2016 року, у незміненій під час апеляційного перегляду частині, та рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта