Провадження № 22-ц/801/458/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 рокуСправа № 127/19062/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вінницька об?єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, про зобов?язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене в цій справі 18 грудня 2018 року в м. Вінниці суддею цього суду Бойком В. М., зі складанням його повного тексту 20 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вінницька об?єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ ГУДФС у Вінницькій області), про зобов?язання вчинити дії, мотивуючи його тим, що 31 липня 2007 року між позивачем та ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», укладено кредитний договір, згідно з умовами якого Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: сума кредиту - 50000,00 доларів США, валюта кредиту - долар США, термін кредиту - 360 місяців, дата погашення кредиту - 30 липня 2037 року, процентна ставка - 11,95 % річних.

Листом від 28 липня 2008 року ВАТ "Банк Універсальний" повідомив ОСОБА_3 про збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами до 15,25% річних.

Такі дії банку ОСОБА_3 були оскаржені, та рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 липня 2012 року визнано дії ПАТ «Універсал Банк» щодо підвищення процентної ставки з 11,95 % річних до 15,25% річних незаконними і зобов'язано банк здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору, зарахувавши сплачені відсотки по ставці 11,95% в погашення кредиту.

Згідно з довідкою ПАТ «Універсал Банк» станом на 12 лютого 2015 року кредит за умовами кредитного договору від 31 липня 2007 року сплачений повністю.

ПАТ "Універсал Банк", на виконання п. п. "д" п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, включив прощену заборгованість (тіло кредиту) в сумі 525351,00 грн. до податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку та подав до Вінницької ОДПІ ГУДФС у Вінницькій області розрахунок форми №1ДФ за 1 квартал 2015 року в частині віднесення сум прощеного боргу до податкового розрахунку за ознакою доходу «126». У зв'язку з цим, у позивача виник обов'язок з подання в установленні строки податкової декларації та сплати податку з доходів, отриманих ним, як додаткове благо.

Однак, позивач зазначає, що ніякого додаткового блага не отримував, оскільки він отримав кредит у розмірі 50000 доларів США, до травня 2008 року щомісячні платежі по його погашенню сплачувались відповідно до графіку, а 13 січня 2015 року було здійснено погашення кредиту на суму 52533,34 доларів США, що підтверджується заявами про переказ готівки з подальшим підписанням акту про припинення зобов'язань за кредитним договором від 31 липня 2007 року, що, в свою чергу, свідчить про відсутність факту отримання грошових коштів від відповідача, які є додатковим благом.

З огляду на те, що прощення боргу здійснено відповідачем відповідно до положень Податкового кодексу України за його самостійним рішенням не пов'язаним з процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, банк, як податковий агент, повинен був визначити та відобразити в податковому розрахунку суму доходу, нарахованого (сплаченого) на корись фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ ) під ознакою доходу «127» (Інші доходи).

Пославшись на вказані обставини та на те, що скільки визначальною ознакою доходу платника податку у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, відповідач безпідставно відніс суму прощеного боргу до податкового розрахунку за ознакою доходу «126», ОСОБА_3, просив суд зобов'язати ПАТ "Універсал Банк" подати відносно нього до органу державної фіскальної служби України уточнюючий розрахунок форми № 1 ДФ за 1 квартал 2015 року в частині віднесення суми прощеного боргу у розмірі 525351, 00 грн до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (Інші доходи) та виключити вказану суму прощених процентів з розрахунку форми № 1 ДФ за 1 квартал 2015 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року ухвалено позов задовольнити, зобов'язати ПАТ «Універсал Банк» подати відносно ОСОБА_3 до органу Державної фіскальної служби України уточнюючий розрахунок форми №1 ДФ за 1 квартал 2015 року в частині віднесення прощеного (анульованого) боргу у розмірі 525 351 грн. до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (інші доходи), включити суму прощених процентів в розмірі 525 351 грн. з розрахунок форми №1 ДФ за 1 квартал 2015 року.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

З резолютивної частини оскаржуваного рішення вбачається, що суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, проте висновок щодо виключення суми прощених процентів з розрахунку форми № 1ДФ за 1 квартал 2015 року виклав не у відповідності до заявлених позивачем вимог.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, пославшись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване відповідачем рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 265 ЦПК України встановлено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Однак, на порушення вказаних норм процесуального права, суд першої інстанції не встановив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та якими доказами вони підтверджуються; не надав мотивованої оцінки доводам сторін та доказам, на які останні посилались як на підтвердження цих доводів; не навів обґрунтувань та мотивів застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що суд першої інстанції не зазначив встановлених ним фактів і обставин щодо відсутності у відповідача підстав для відображення суми прощеного (анульованого) боргу у розмірі 525351, 00 грн до податкового розрахунку за ознакою доходу «126» (додаткове благо), а лише обмежився тим, що списав з позовної заяви обставини у трактуванні ОСОБА_3 та від його імені. Крім того, суд не зазначив мотивів застосування наведених у рішенні норм матеріального права та зроблених з їх урахуванням висновків щодо наявності підстав для задоволення позову, а обмежився лише посиланнями на те, що погоджується з доводами позивача та наведенням цих доводів із зробленими у них висновками.

Задовольняючи позовні вимоги суду першої інстанції виходив з того, що банк неправильно застосував норми Податкового кодексу України, а також безпідставно визначив та подав до органу Державної фіскальної служби України розрахунок форми № 1ДФ за 1 квартал 2015 року в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за Договором про спрощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126», оскільки прощення (анулювання) частини кредиту було здійснено відповідачем відповідно до положень Податкового кодексу України за його самостійним рішенням, не було пов'язане з процедурою банкрутства, а також до закінчення строку позовної давності, отже ПАТ «Універсал Банк», як податковий агент, повинен був визначити та відобразити в податковому розрахунку вказану суму під ознакою доходу «127» (Інші доходи).

Із такими висновками суду не можна погодитись з огляду на таке.

З матеріалів справи видно, що 31 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено кредитний договір № 15/04/658-к-07, згідно з п. 1.1 якого Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: сума кредиту - 50000,00 доларів США, валюта кредиту - долар США, термін кредиту - 360 місяців, дата погашення кредиту - 30 липня 2037 року, процентна ставка - 11,95 % річних (а. с. 10-13).

14 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено додаткову угоду до кредитного договору № 15/04/658-к-07 від 31 липня 2007 року, відповідно до умов якої сторони уточнили порядок погашення грошових зобов'язань Позичальника перед Банком та порядок зміни процентної ставки (а. с. 109-110).

Листом № 2400ГО-2/775 від 28 липня 2008 року ВАТ "Банк Універсальний" повідомив ОСОБА_3 про те, що починаючи з 28 липня 2008 року за користування кредитними коштами встановлюється нова процентна ставка у розмірі 15,25 % річних у доларах США (а. с. 18).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 липня 2012 року визнано дії Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» щодо підвищення ОСОБА_3 відсоткової ставки за кредитним договором від 31 липня 2007 року №15/04/658-К-07 із 11,95 % до 15,25 % річних з 28 липня 2008 року незаконними. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Універсал банк» відновити ОСОБА_3 відсоткову ставку за кредитним договором від 31 липня 2007 року №15/04/658-К-07 і визначити її як 11,95% та здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору, зарахувавши сплачені відсотки по ставці 11,95 % в погашення кредиту (а. с. 19-24).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2013 року, ухвалене по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано в частині стягнення з ОСОБА_3 пені в сумі 16852,13 доларів США та в частині стягнення загальної суми заборгованості. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у стягненні з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 16852,13 доларів США, стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» загальну заборгованість за кредитом без врахування пені в сумі 79077,75 доларів США (а. с. 29-33).

Відповідно до довідки ПАТ "Універсал Банк" від 12 лютого 2015 року № 037/38 станом на 12 лютого 2015 року кредит згідно кредитного договору № 15/04/658к-07 від 31 липня 2007 року сплачений повністю (а. с. 44).

Згідно з заявами на переказ готівки від 13 січня 2015 року ОСОБА_3 здійснив платежі на погашення кредиту ПАТ "Універсал Банк" за кредитним договором на загальну суму 52533,34 доларів США (а. с. 45-53).

13 січня 2015 року ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_3 підписали акт про припинення зобов'язань за кредитним договором № 15/04/658к-07 від 31 липня 2007 року (а. с. 101).

У абз. 2 п. 2 цього акту зазначено, що згідно з підпунктом д) п. 164.2.17 Податкового кодексу України є додатковим благом та підлягають оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб «суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності». Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Позивач отримав примірник цього акту 13 січня 2015 року, що підтверджується його підписом на цьому акті.

02 грудня 2016 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління оподаткування доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області Кучером К.С. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з ПАТ "Універсал Банк" за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт № 1381/1305/НОМЕР_1 від 29 грудня 2016 року, відповідно до якого встановлено порушення п. п. "д" п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року із змінами та доповненнями, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 104461 грн. 20 коп. та п. п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, крім того, визначено суму військового збору за 2015 рік в сумі 7880 грн. 27 коп. (а. с. 34-41).

На підставі зазначеного акту перевірки 17 січня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області винесено податкове-повідомлення рішення № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання на 130576 грн. 50 коп., в тому числі за основним платежем на суму 104461 грн. 20 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 26115 грн.30 коп.; та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 17 січня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 9850 грн. 34 коп., в тому числі за податковими зобов'язаннями 7880 грн. 27 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1970 грн. 07 коп. (а. с. 42-43).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі № 802/1108/17-а, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги відмовлено (а. с. 114-118).

У зазначеному рішенні адміністративного суду встановлено, що відповідно до довідки ПАТ "Універсал Банк" від 19 серпня 2017 року позивач уклав кредитний договір з ПАТ "Універсал Банк" на суму 50 000 доларів США з відсотковою ставкою 11,95% річних. За весь період у строк до 13 січня 2017 року позивачем сплачено заборгованість в сумі 59 874,15 доларів США, з яких по тілу кредиту сплачено 16 682,26 долари США, відсотків - 43 119,08 доларів США, пені - 72,81 доларів США. Станом на 06 січня 2015 року загальна заборгованість за вказаним вище кредитним договором склала 116 639,93 доларів США.

При цьому, згідно з актом від 13 січня 2015 року позивачу прощено заборгованість за тілом кредиту в сумі 33 317,74 доларів США (50 000 дол. - 16 682,26 дол. = 33 317,74 дол.), що в еквіваленті станом на 13 січня 2017 року складає 525 351,00 грн.

Крім того, згідно з актом перевірки від 29 грудня 2016 року сума доходу позивача, отриманого як додаткове благо складає 525 351,00 грн.

Отже, сума прощеного позивачу боргу містить заборгованість за тілом кредиту та не включає в себе відсотки та пеню.

З урахуванням наведеного, Вінницький апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, з яким погодився і Верховний Суд, що анульована у 2015 році основна сума кредитної заборгованості позивача за кредитним договором є доходом, який отриманий платником податку як додаткове благо, а відповідно такий дохід підлягає включенню до річного оподаткованого доходу.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах. Встановлених договором або законом.

Відповідно до положень ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Статтею 15 ПК України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Згідно з п.163.1 ст.163 ПК України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 .164.1 ст.164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

Відповідно до п. п. «д» п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (п. п. 14.1.47, п. п. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Підпунктом 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Верховного Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 802/1108/17-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

Платник податку - боржник відповідно до п. п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України зобов'язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому останній перебуває на обліку, відобразити в ній дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

Отже, банк, маючи статус податкового агента, зобов'язаний подавати у строки, які встановлені ПК України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач, на виконання вимог Податкового кодексу України, подав до органу державної податкової служби розрахунок форми № 1 ДФ за 1 квартал 2015 року у якому правомірно відобразив суми прощеного (анульованого) боргу у розмірі 525351, 00 грн до податкового розрахунку за ознакою доходу «126» (додаткове благо), оскільки ОСОБА_3 отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом, отриманим відповідно до договору від 31 липня 2007 року.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що неправомірне віднесення відповідачем сум прощеного боргу до податкового розрахунку за ознакою доходу «126» призвело до безпідставного визначення податковим контролюючим органом позивачу грошових зобов'язань, оскільки, хоч припинення зобов'язання внаслідок прощення боргу кредитором і звільняє боржника від обов'язку сплатити решту кредитної заборгованості, але породжує для нього податкові зобов'язання перед державою.

Водночас, неправомірне нарахування сум податку установою, яка здійснила ці нарахування є підставою для оскарження цих дій в судовому порядку.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що відповідач неправомірно об'єднав суми тіла кредиту та процентів по тілу кредиту, що призвело до збільшення суми прощення тіла кредиту, оскільки, такі доводи спростовуються обставинами, встановленими Вінницьким апеляційний адміністративним судом у справі № 802/1108/17-а, зокрема, позивачем сплачено заборгованість по договору в сумі 59 874,15 доларів США, з яких по тілу кредиту сплачено 16 682,26 доларів США, тобто позивачу прощено заборгованість за тілом кредиту у сумі 33 317,74 доларів США (525 351,00грн).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви та витрати на професійну правничу допомогу залишити за ним.

Згідно з платіжними дорученнями № 1780/15 від 24 січня 2019 року та № 1780/2 від 07 лютого 2019 року (а. с. 213, 214) АТ «Універсал Банк» за подачу до суду апеляційної скарги сплатило судовий збір у розмірі 2114,40 грн., тому з позивача на його користь необхідно стягнути цю суму судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вінницька об?єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, про зобов?язання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (ЄДРПОУ - 21133352, юридична адреса - вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ) судовий збір в сумі 2114, 40 грн, сплачений за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т. М. Шемета

Т. Б. Сало

Повний текст постанови виготовлено 02 квітня 2019 року.