Справа № 159/1615/15-ц
Провадження № 2/159/1/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Панасюка С.Л.,

за участю секретаря Клевецької О.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

28.07.2006 року між сторонами укладено кредитний договір № VOKVGK00001001, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 27000 доларів США на термін до 28.07.2021 року, а остання зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитними договором.

Договір був забезпечений порукою ОСОБА_4 відповідно до договору № № VOKVGK00001001/1 від 28.07.2006 року.

ОСОБА_3 допустила заборгованість за договором.

АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_3, як позичальника, та з ОСОБА_4, як поручителя, солідарно, заборгованість за договором в сумі 20888,15 доларів США, яким відповідають 329197,24 грн.

Заперечення відповідачів.

Відповідачі заперечують вказану вимогу тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів існування заборгованості перед ним. Вказана заборгованість не може бути доведена розрахунком, інших доказів позивач не надав. До того ж, АТ КБ «ПриватБанк» відчужив сторонній юридичній особі право вимоги за кредитним договором та договором поруки і не має цього права. Крім цього, зобовязання за договором поруки є припиненими. Просять в позові відмовити.

Заяви, клопотання, інші дії.

Ухвалою суду від 23.06.2015 року витребувані докази у позивача.

Позивач надав оригінал кредитної справи та довідку про рух грошових коштів за всіма рахунками угоди. Інші документи не надав, оскільки знищив їх після 5-тирічного зберігання.

Ухвалою суду від 23.06.2015 року зупинене провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи.

30.11.2015 року провадження у справі відновлене.

Ухвалою суду від 10.12.2015 року призначена судово-економічна експертиза. Провадження у справі зупинене.

Ухвалою суду від 20.01.2016 року розглянуте клопотання експерта і витребувані докази.

30.03.2016 року експерт повідомив суд про неможливість дачі висновку оскільки витребувані ним докази так і не надійшли.

Ухвалою суду від 15.09.2016 року судом витребувані у позивача документи щодо відступлення ним права вимоги компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнейс № 1 пі-ел-сі».

Ухвалою суду від 15.09.2016 року зупинене провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи.

23.05.2017 року провадження у справі відновлене.

Ухвалою суду від 03.01.2018 року зупинене провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи.

05.11.2018 року провадження у справі відновлене.

Мотивувальна частина рішення.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК:

«1.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Є очевидним, що існування заборгованості за кредитним договором та її розмір має довести сторона договору, яка видавала кредит, у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк».

Саме сторона договору, яка стверджує про порушення умов договору допущення іншою стороною заборгованості за договором, має довести, що вказане порушення відбулося, а також довести майнові наслідки цього порушення у виді заборгованості.

АТ КБ «ПриватБанк», як доказ існування заборгованості за кредитним договором та її розміру, додав до позовної заяви розрахунок вимог банку.

Однак, розрахунок розміру заборгованості, за своєю природою, не є доказом, такими доказами є первинні документи про рух коштів за кредитом, на підставі яких такий розрахунок робиться.

Відповідач сторона кредитного договору, може погодитися з розрахунком (визнати його), тоді у позивача не буде потреби доводити існування заборгованості та її розмір.

Однак, відповідач ОСОБА_3 розрахунок заперечила.

В такому випадку АТ КБ «ПриватБанк» зобовязаний був доводити існування заборгованості та її розмір доказами.

АТ КБ «ПриватБанк» надав ряд первинних документів. Однак, для того щоб працювати з ними, аналізувати, робити розрахунки, необхідні спеціальні знання. Зокрема, такі знання потрібні для того щоб визначити, чи достатньо наданих документів для визначення суми заборгованості за кредитом, чи ні.

Експерт, який проводив судово-економічну експертизу, зауважив, що наданих документів для висновку недостатньо і повідомив суд про неможливість дачі висновку оскільки витребувані ним докази так і не надійшли. Розмір заборгованості за кредитним договором залишився не встановленим, так само як і факт її існування.

При цьому експертиза проводились за клопотанням відповідача ОСОБА_3, АТ КБ «ПриватБанк» клопотань щодо експертиз не заявляв, свої запитання на вирішення експерта не пропонував, усі документи, які вимагав експерт, не надав. Взагалі АТ КБ «ПриватБанк» будь-якої участі та інтересу щодо проведення експертизи не виявив, повністю віддавши це питання на розсуд відповідачів.

Суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» не виконав свій процесуальний обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Тобто, довести існування заборгованості за кредитним договором та її розмір.

У випадку, коли відповідач ОСОБА_3 заперечила розрахунок предявлених до неї вимог, саме АТ КБ «ПриватБанк» мав надати усі необхідні первинні документи для доведення існування заборгованості та її розміру.

І цього недостатньо для доведення його вимог. Суд, не маючи спеціальних знань, позбавлений можливості самостійно оперувати з документами, які супроводжують рух коштів за кредитним договором.

Для АТ КБ «ПриватБанк» було очевидним, що для визначення існування заборгованості та її розміру необхідно ініціювати проведення судової економічної експертизи. В такому випадку АТ КБ «ПриватБанк», який зацікавлений у її проведенні і доведенні своєї позиції, надав би експерту усі необхідні документи та доступ до своїх програмних комплексів.

Натомість, АТ КБ «ПриватБанк», не дбаючи про доведення своїх вимог, інертно спостерігав як відповідачі та суд намагаються без спеціальних знань осягнути подані ним первинні документи, які, до того ж, за твердженням експерта, подані не всі.

Необхідно памятати, що позичальники у кредитних взаємовідносинах є «слабшою» стороною, позбавленою доступу до необхідної інформації та можливостей її аналізу.

Тому, недопустимо, у тій чи іншій мірі, покладати доведення існування заборгованості та її розміру на «слабшу» сторону за принципом: я тобі поклав на стіл розрахунок, ти доведи, що в ньому щось не так, а я буду спостерігати і робити все, щоб ускладнити тобі завдання.

Наслідком є те, що встановити існування і розмір заборгованості у справі стає неможливим, ініційовані «слабшою» стороною експертизи не здатні встановити існування заборгованості та її розмір, оскільки сторона, яка надала кредит, не зацікавлена у їх проведенні.

Правильним підходом є те, що АТ КБ «ПриватБанк» у цій справі, зіткнувшись з невизнанням свого розрахунку, мав клопотати перед судом про приєднання до справи первинних документів, які доводять існування заборгованості та її розмір, клопотати про проведення судової економічної експертизи, укласти угоду з експертною установою і подбати, щоб експерт мав усе необхідне для висновку. Інша сторона могла б поставити перед експертом свої питання, або ж, по наслідках первинної експертизи, клопотати про додаткову чи повторну експертизу.

Ініціатива у доведенні мала належати АТ КБ «ПриватБанк».

Такий підхід дав би можливість суду оперувати висновком експерта, який, до того ж, на відміну від розрахунку, є доказом, а не борсатись роками у купі наданих позивачем бухгалтерських документів без будь-якого бажання з боку останнього будь що довести з допомогою цих документів.

Такий підхід не призведе до того, що експертизи будуть проводитися у всіх «банківських» справах. Відповідачі памятатимуть, що витрати на експертизу, у разі доведення заборгованості, ляжуть на них і вказаний підхід не створить ґрунту для зловживань процесуальними правами.

З огляду на викладене, АТ КБ «ПриватБанк», всупереч покладеному на нього ч.1 ст.81 ЦПК обовязку, не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не довів належними доказами самого факту існування заборгованості та її розміру.

Суд без ініціювання АТ КБ «ПриватБанк» експертизи, без сприяння з боку останнього у її проведенні, позбавлений можливості визначити, чи є насправді заборгованість і який її розмір.

Тому суд повністю відмовляє у вимогах АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ще однією підставою для відмови у задоволенні вимог є те, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів, що він має право вимоги до відповідачів.

Листом № 20.1.3.2/6-811-312 від 23.02.2007 року позивач повідомив ОСОБА_3 про відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнейс № 1 пі-ел-сі» з місцезнаходженням за адресою ОСОБА_5, 1-й поверх, ОСОБА_6, 9, ОСОБА_2 EC4R 2RU, Великобританія.

АТ КБ «ПриватБанк» визнав цю обставину, однак, ствердив, що згодом уклав з компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнейс № 1 пі-ел-сі» договір викупу (відступлення) прав вимоги, тобто повернув собі право вимоги за договорами назад.

АТ КБ «ПриватБанк» стверджував, що уклав цей договір 13.10.2011 року, надавши документ, названий копією цього договору.

ОСОБА_3 звернула увагу на ряд суперечностей в цій копії і зажадала від позивача надати оригінал договору.

АТ КБ «ПриватБанк» оригінал договору так і не надав, незважаючи, що суд ухвалою від 15.09.2016 року витребував у нього як оригінал цього договору, так і інші документи, які підтверджують право вимоги.

Більше того, листом № 20.1.0.0.0/7-181127/698 від 17.12.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_3, що зворотне відступлення вимоги відбулося 15.04.2016 року. В той час, коли до цього часу позивач намагався довести, що таке відступлення відбулося 13.10.2011 року.

Ні копія, ні оригінал договору зворотного відступлення права вимоги від 15.04.2016 року знову ж не були надані.

До того ж, якщо зворотне відступлення права вимоги відбулося 15.04.2016 року, то на день звернення до суду (23.03.2015 року) позивач права вимоги до відповідачів не мав.

До суду звертаються за захистом порушеного права (ст.4 ЦПК).

АТ КБ «ПриватБанк», всупереч покладеному на нього ч.1 ст.81 ЦПК обовязку, не довів, що він мав на день звернення до суду і має зараз право вимоги до відповідачів, а саме, що таке право перейшло до нього від компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнейс № 1 пі-ел-сі» в порядку зворотного відступлення права вимоги.

Тому, в позові слід відмовити також з цієї підстави.

Керуючись ст.ст.4, 12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Повне судове рішення складене 01 квітня 2019 року

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

ГОЛОВУЮЧИЙ ПАНАСЮК С.Л.