ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 464/2006/16-ц

провадження № 61-24633св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Іскра»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Радченко Е. А., та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 липня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Іскра» (далі - ПАТ «Іскра») про визнання права.

В обґрунтування позову посилався на те, що працював вантажником транспортного цеху № 32 на Львівському електроламповому заводі Виробничого об`єднання «Іскра» у періоди з 6 травня 1979 року по 12 жовтня 1979 року та з 12 лютого 1982 року по 21 серпня 1992 року.

Вказує, що вантажники, зайняті на роботах з розвантаження матеріалів для приготування скляної шихти, відносяться до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (розділ ХVІІІ «Скляне виробництво»).

Оскільки ПАТ «Іскра» безпідставно не видає йому довідку про трудовий стаж, яка уточнює особливий характер роботи та шкідливі умови праці у спірні періоди, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача надати вказану довідку для подальшого оформлення пільгової пенсії.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посада вантажника транспортного цеху за Списком № 2 не відноситься до посад, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а факт розвантаження позивачем саме матеріалів для приготування скляної шихти недоведений, оскільки у спірний період у цеху № 32 виконувались вантажно-розвантажувальні роботи напівфабрикатів і готової продукції для усіх підрозділів підприємства.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 6 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про недоведеність зайнятості ОСОБА_1 у спірний період виключно у розвантаженні скляної шихти, тобто виконання ним протягом повного робочого дня робіт із шкідливими та важкими умовами праці, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 липня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що у спірні періоди працював вантажником та був зайнятим на роботах з розвантаження матеріалів для приготування шихти для скляного виробництва, тому його посада відноситься до переліку посад, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (розділ ХVІІІ «Скляне виробництво»).

Суди попередніх інстанцій, на думку позивача, помилково не врахували покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили його зайнятість протягом усього дня на роботах з розвантаження шкідливих матеріалів. Натомість, представник ПАТ «Іскра» у ході розгляду справи не довела, що розвантаженням шихти для скляного виробництва займався інший цех, тому заявник вважає безпідставним висновок судів попередніх інстанцій про те, що у цеху № 32 виконувались вантажно-розвантажувальні роботи напівфабрикатів і готової продукції для усіх підрозділів підприємства.

Вказує на допущені судами першої і апеляційної інстанцій порушення цивільного процесуального законодавства, які полягають у безпідставному відхиленні поданого ним клопотання про витребування доказів, а також у розгляді справи апеляційним судом за його відсутності.

Позиція інших учасників справи

У жовтні 2017 року ПАТ «Іскра» подало заперечення на касаційну скаргу, у яких послалося на безпідставність її доводів. Вказує, що чинні у спірні періоди Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, не відносили посаду вантажника транспортного цеху до посад, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах. Крім того, за результатами проведеної у 1995 році атестації робочих місць підтверджено, що робота вантажника транспортного цеху № 32 є роботою І рівня шкідливості і дає право на додаткову відпустку та отримання молока, проте без пільгового пенсійного забезпечення.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 6 травня 1978 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до Державного підприємства «Львівський електроламповий завод» Виробничого об`єднання «Іскра» вантажником транспортного цеху № 32; 12 жовтня 1979 року його звільнено у зв`язку із призовом на військову службу.

По закінченню військової служби 12 лютого 1982 року ОСОБА_1 знову прийнято на роботу вантажником транспортного цеху № 32 Державного підприємства «Львівське електроламповий завод» Виробничого об`єднання «Іскра».

1 грудня 1996 року його переведено на посаду вантажника господарства залізничного транспорту та вантажно-розвантажувальних робіт; 15 березня 2000 року - на посаду вантажника відділу обробки вантажів, 1 липня 2004 року - на посаду вантажника відділу логістики, 1 листопада 2007 року - на посаду вантажника у відділ обробки вантажів та транспортного цеху, 1 грудня 2009 року - на посаду вантажника у виробничий підрозділ «Скляний завод», а з 1 квітня 2014 року - переміщено у бізнес-одиницю - виробничий підрозділ «Скляний завод» вантажником залізничного господарства.

5 грудня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі статті 38 КЗпП України - за власним бажанням.

У період роботи ОСОБА_1 на посаді вантажника цеху № 32 з 6 травня 1979 року по 12 жовтня 1979 року та з 12 лютого 1982 року по 26 січня 1991 року перелік виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, визначався за Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СССР від 22 серпня 1956 року № 1173, а у період з 26 січня 1991 року по 21 серпня 1992 року - за Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СССР від 26 січня 1991 року № 10.

За вказаним Списками посада вантажника транспортного цеху не відноситься до посад, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

5 січня1993 року відповідач прийняв наказ «Про атестацію робочих місць за умовами праці», яким проведено атестацію робочих місць транспортного цеху № 32 та затверджено результати роботи комісії з атестації робочих місць, віднесених до Списку № 2.

Згідно з висновками комісії професія (посада) вантажника вантажного цеху № 32 підпадає під 1-й рівень шкідливості, за який передбачено додаткову відпустку тривалістю 6 робочих днів та молоко, проте без права на пільгове пенсійне забезпечення.

У 2016 році ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Іскра» із заявою про видачу довідки, уточнюючої особливий характер роботи та шкідливі умови праці у період з 6 травня 1979 року по 12 жовтня 1979 року та з 12 лютого 1982 року по 5 грудня 2014 року, для подальшого оформлення пільгової пенсії за віком.

Листом від 11 лютого 2016 року ПАТ «Іскра» відмовило позивачу у наданні такої довідки з підстав невіднесення займаної ним посади до переліку виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Оцінивши покази свідка ОСОБА_2 , який працював у ПАТ «Іскра» одночасно із позивачем і отримує пенсію за віком на пільгових умовах, суд першої інстанції встановив, що він і ОСОБА_1 працювали у різних цехах і виконували різну роботу, а саме ОСОБА_2 працював скловаром.

З показів свідка ОСОБА_3 суд встановив, що він і позивач працювали в одному цеху і в одній бригаді та разом розвантажували матеріали для приготування шихти для скляного виробництва. Проте суд відхилив покази цього свідка, оскільки ОСОБА_3 , як і позивач, не підтвердив свою зайнятість протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими умовами праці та наявність права на отримання пенсії на пільгових умовах, а відповідач їх зайнятість на таких роботах заперечує.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 49 КЗпП Українипередбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пункт 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, визначає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до статей 12, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають, зокрема, чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до зазначених положень законодавства підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є наявність професії (посади) і виробництва у відповідному Списку, підтвердження шкідливих умов праці робітника за результатами атестації робочих місць та зайнятість на таких роботах протягом повного робочого дня (80% робочого часу).

Відсутність хоча б однієї з вищезазначених умов не дає робітнику права на пенсію за віком на пільгових умовах.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.3 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, визначено, що у разі підтвердження права на пільгову пенсію за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж п`яти років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь час роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками.

У період з 22 серпня 1956 року 26 січня 1991 року перелік виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, визначався Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СССР від 22 серпня 1956 року № 1173, до якого не включено посаду вантажника транспортного цеха.

Після 26 січня 1991 року цей перелік визначався Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СССР від 26 січня 1991 року № 10, згідно з яким до посад, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, віднесено вантажника, зайнятого на розвантаженні матеріалів для виготовлення шихти (підпункт 2190100а-11768 пункту 2190100а «Робітники» статті 21901000 «Підготовка шихти, виробництво всіх видів скла, скловиробів і шлакоситала» розділу 21900000 «XVIII. Скляне виробництво, виробництво керамічних, фарфорових та фаянсових виробів» Списку № 2).

Суди першої і апеляційної інстанцій з поданих сторонами доказів встановили, що позивач у спірні періоди працював вантажником транспортного цеху та виконував вантажно-розвантажувальні роботи напівфабрикатів і готової продукції для усіх підрозділів підприємства, а не виключно матеріалів для виготовлення скляної шихти.

Встановивши, що посада вантажника транспортного цеха відсутня у Списках № 2, чинних на період роботи позивача, і його зайнятість на роботах з шкідливими умовами праці протягом повного робочого дня недоведена, у тому числі не підтверджена за результатами проведеної вперше у 1995 році атестації робочих місць, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи заявника про те, що у спірні періоди він працював вантажником та був зайнятий на роботах з розвантаження матеріалів для приготування шихти для скляного виробництва, тому його посада відноситься до переліку посад, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, касаційний суд відхиляє.

Суди попередніх інстанцій у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку оцінили подані сторонами докази і дійшли висновку про недоведеність зайнятості ОСОБА_1 повний робочий день на роботах із шкідливим умовами праці, зокрема, регулярне виконання ним робіт із розвантаження матеріалів для скляної шихти; суд касаційної інстанції відповідно до визначених статтею 400 ЦПК України повноважень під час касаційного перегляду справи не може переоцінювати докази, встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Посилання заявника на те, що його постійну зайнятість на роботах із шкідливими умовами праці підтвердили свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій про відмову у позові.

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У випадку відсутності у ній відомостей, які підтверджують право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункти 18, 20, 24 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637).

Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності у особи певного трудового стажу пояснення свідків враховуються лише у разі відсутності відповідних записів в трудовій книжці робітника і документів щодо його стажу роботи у спірний період. Проте у трудовій книжці ОСОБА_1 наявні усі записи про його посади та правильність цих записів позивач не оспорює, тому покази свідків не мають визначального значення при з`ясуванні питання щодо віднесення займаної позивачем посади до посад із шкідливими умовами праці.

Посилання заявника на те, що ПАТ «Іскра» у ході розгляду справи не довело, що розвантаженням шихти для скляного виробництва займався інший цех, не мають правового значення, оскільки суди встановили, що транспортний цех обслуговував потреби всього товариства і виконував вантажно-розвантажувальні роботи напівфабрикатів та готової продукції для всіх підрозділів підприємства, а не лише для скляного виробництва, тобто позивач здійснював розвантаження матеріалів для скляної шихти, проте виконання таких робіт мало періодичний, а не постійний характер.

Твердження заявника про те, що суди першої і апеляційної інстанцій у порушення вимог цивільного процесуального законодавства відхилили подане ним клопотання про витребування доказів, що призвело до неповноти судового розгляду і нез`ясування усіх обставин справи, касаційний суд вважає помилковими. Суд першої інстанції в судовому засіданні 15 червня 2016 року розглянув клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів і дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення. У подальшому зазначену у цьому клопотанні інформацію представник заявника - адвокат Чубик Б. Г. витребував у відповідача адвокатським запитом і відповідний лист-відповідь від 12 серпня 2016 року № 415 наявний у матеріалах справи і оцінений судами попередніх інстанцій при вирішенні справи.

Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, не повідомивши належним чином про дату та час її розгляду, касаційний суд вважає безпідставними.

Про призначення справи до розгляду на 6 липня 2017 року суд апеляційної інстанції повідомляв сторін і їх представників шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Вказану судову повістку представник заявника - адвокат Чубик Б. Г. отримав 30 травня 2017 року, тобто завчасно до судового засідання. Жодних клопотань про неможливість явки у судове засідання на визначені дату та час і про відкладення розгляду справи від заявника та його представника до апеляційного суду не надходило.

Частина п`ята статті 76 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, визначала, що вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі, а стаття 303 ЦПК України у тій же редакції встановлювала, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про дату і час судового розгляду та не був позбавлений можливості прибути у судове засідання, а його неявка не перешкоджала суду апеляційної інстанції розглянути справу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов