Номер провадження: 22-ц/813/1670/19
Номер справи місцевого суду: 520/2342/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2.,

від позивача акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - не з`явились,

переглянувши справу №520/2342/18 за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року у складі судді Васильків О.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись 26 лютого 2018 року до суду з вищевказаним позовом, вказав, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір №б/н від 16 червня 2010 року, за яким надано кредит в розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на порушення зобов`язань за договором, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 за Договором №б/н від 16 червня 2010 року заборгованість станом на 31 січня 2018 року в загальній сумі 110755,70 грн. стягнути судові витрати(а.с.1-3).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.47-48).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, пославшись на те, що у 2010 році кредитний договір з позивачем не укладав, кредитних коштів не отримував, що заява про надання платіжної картки не містить дані про номер картки, банк не надав виписку по банківському рахунку, що додаткову та основну вимогу заявлено після спливу позовної давності; вимоги про стягнення неустойки (пені, штрафу) було заявлено після спливу спеціальної позовної давності; вимогу, яка стосується кредитної картки, заявлено після спливу позовної давності, яка відраховується від дати припинення дії платіжної картки (а.с.50-51).

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь на заперечення та на заяву про застосування позовної давності (а.с.79-82, 94-95, 106-107).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.122-125).

Висновок суду мотивовано пропуском позивачем строку позовної давності, який суд відраховував з 20 липня 2011 року, та не доведеністю поважності причин пропуску строку позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду.

Справу з апеляційного суду Одеської області передано в Одеський апеляційний суд у зв`язку з ліквідацією суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 січня 2019 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2019 року справу призначено до розгляду.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.130-133).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у помилковості висновку суду про пропуск банком строку позовної давності; у безпідставності не врахування судом строку дії картки, який спливав 07/16, тобто 31 липня 2016 року; у не врахуванні висновків Верховного Суду про початок перебігу позовної давності щодо місячних платежів після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливу останнього дня місяця дії картки, у не прийнятті того факту, що відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_4 зі строком дії до 09/14, потім видано картку за НОМЕР_5 зі строком дії до 07/16, що строк дії останньої картки встановлено до 31 липня 2016 року, а з позовом банк до суду звернувся 26 лютого 2018 року.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

16 червня 2010 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) в АТ КБ «ПриватБанк» підписав анкету-заяву, в якій зазначив свою згоду з тим, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають Договір, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку у письмовому вигляді. Згідно анкети-заяви ОСОБА_1 зобов`язався в подальшому самостійно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку на сайті (www.privatbank/ua) (а.с.7-33).

На підставі укладеного у такий спосіб Договору №б/н від 16 червня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останнім отримано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку .

Згідно інформації з Єдиної клієнтської бази ПАТ КБ «ПриватБанк» в ПК «Промінь» ОСОБА_1 видано платіжну картку «Універсальна» НОМЕР_4 , строком дії 09/14, тобто вересень 2014 року включно, платіжну картку НОМЕР_5, строком дії 07/16, тобто липень 2016 року включно (а.с.100,101, 134).

Виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 відображає рух коштів із зазначенням дати, деталей, суми грошових операцій, тобто містить деталізацію усіх дебетних та кредитних платежів по платіжній картці (а.с.96-98, 135-137).

Згідно розрахунку за Договором №б/н від 16 червня 2010 року заборгованість станом на 31 січня 2018 року склала 110755,70 грн., з них: 5907,10 грн. заборгованість за кредитом; 95098,3 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; пеня і комісія 4000,00 грн., 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5250,27 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-6).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, виникають зобов`язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

На підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 Договору №б/н від 16 червня 2012 року виникло грошове зобов`язання, що мало сторонами договору виконуватись належним чином, проте, фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуто, що мало наслідком звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

Судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено з підстав спливу позовної давності.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про сплив позовної давності щодо всіх вимог та, відповідно, приймає частково доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування наслідків позовної давності, зокрема, щодо частини вимог з огляду на наступне.

Так, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Відповідно до Договору №б/н від 16 червня 2010 року ОСОБА_1 отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано платіжну картку № НОМЕР_4, строком дії 09/14, тобто вересень 2014 року включно, платіжну картку НОМЕР_5, строком дії 07/16, тобто липень 2016 року включно, що підтверджено довідкою банку. Згідно доводів АТ КБ «ПриватБанк» під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, з огляду на що, вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується в тому числі й на перевипущеній картці. Про факт отримання вказаних платіжних карток свідчить надана Банком виписка по рахунку клієнта, з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувався вказаними картками, зокрема, знімав кошти у банкоматі, користувався терміналом тощо, що не можливо без фізичного пред`явлення платіжної картки.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, які аналогічні правовим висновкам Верховного Суду України, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України).

Строк дії виданої ОСОБА_1 платіжної картки НОМЕР_5 встановлено до 07/16, тобто до 31 липня 2016 року, з позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 26 лютого 2018 року, тобто в межах строку загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Таким чином, апеляційний суд виходить з того, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду в межах строку загальної позовної давності, зокрема, щодо вимоги про повернення отриманих у користування коштів в повному обсязі, відтак, висновок суду першої інстанції в частині спливу позовної давності щодо вимоги про повернення тіла кредиту не відповідають обставинам справи, вказує на безпідставність застосування наслідків спливу позовної давності щодо повернення отриманих у користування та не повернутих добровільно грошових коштів.

3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, з огляду на дотримання АТ КБ «ПриватБанк» при звернені до суду строку позовної давності, перебіг якого слід відраховувати зі спливу останнього дня місяця дії платіжної картки, тобто в даному випадку з 31 липня 2016 року, зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 3 липня 2019 року в справі №342/180/17, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 фактично отриманих, використаних та в добровільному порядку не повернутих грошових коштів (тіла кредиту) в сумі 5907,10 грн.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 3 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи вищевказаний правовий висновок, суд констатує відсутність підстав для задоволення із заявлених банком правових підстав вимог в частині стягнення процентів в сумі 95098,33 грн., пені (комісії) в сумі 4000,00 грн., штрафів в загальній сумі 5750,27 грн. Зміна правової позиції виключає необхідність аналізу доводів учасників справи в цій частині вимог.

Оскільки суб`єктивне право, враховуючи правовий висновок, в частині стягнення процентів, неустойки тощо із заявлених АТ КБ «ПриватБанк» правових підстав відсутнє, то в цій частині позовних вимог суд відмовляє за їх безпідставністю, а не за спливом позовної давності.

В порядку статті 141 ЦПК України понесені та документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1762,00 грн., за подання апеляційної скарги в сумі 2643,00 грн., а всього в загальній сумі 4405,00 грн. підлягають покладенню на ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року - скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () за Договором №н/б від 16 червня 2010 року заборгованість станом на 31 січня 2018 року за кредитом в сумі 5907 грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 4405 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков