Справа № 466/4920/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«06» березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Глинської Д.Б.

при секретарі Івасюті А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

23 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 7 766 714,40 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 20 липня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2 379 840 грн., що на момент укладення договору позики грошей за курсом НБУ еквівалентно 296 000 доларів США.

Відповідно до п.1 Договору позичальник ОСОБА_2 зобовязується повернути кошти до 20 липня 2012 року.

Згідно з п.5 Договору позики від 20 липня 2012 року, в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобов'язується повернути суму грошей в гривнях еквівалентну 296 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу.

06 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ним, ОСОБА_1, було укладено договір про відступлення права вимоги №1 за Договором позики грошей № б/н від 20 липня 2012 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1, як новий кредитор, набув права вимоги до боржника ОСОБА_2 за договором позики від 20 липня 2012 року. За умовами даного Договору ОСОБА_3 надав у власність останнього грошові кошти в гривнях у сумі, що еквівалентна 296 000 дол. США (згідно з офіційним курсом Національного банку України на дату укладення договору позики становить еквівалент 2 379 840,00 гривень), з строком повернення до 20 липня 2012 року включно перейшло до ОСОБА_1.

Станом на час звернення до суду з позовом, відповідачем позика за вказаним вище договором не повернута, внаслідок чого позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про місце, час та дату розгляду справи. Однак, представник позивача ОСОБА_4 подала до суду клопотання, з якого вбачається, що вона підтримує позовні вимоги, проти винесення в справі заочного рішення не заперечує та просить проводити розгляд справи у її та позивача відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи та не подав відзив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутності, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

У відповідності до положень ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу 06 березня 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що 20 липня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір позики, згідно з якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2 379 840грн., що на момент укладення договору позики грошей за курсом НБУ еквівалентно 296 000 доларів США.

Згідно з п. 1 Договору позикодавець ОСОБА_3 при укладенні цього договору передав у власність позичальникові ОСОБА_2 кошти строком до 20 липня 2012 року включно, позика надається безпроцентно.

Згідно з п.5 Договору позики від 20 липня 2012 року, в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобов'язується повернути суму грошей в гривнях еквівалентну 296 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу.

Пунктом 6 Договору позики грошей від 20 липня 2012 року передбачено, що вказана в п. 1 цього договору сума, передана ОСОБА_3 і отримана ОСОБА_2 повністю до підписання цього договору.

06 липня 2015 року між первісним позикодавцем ОСОБА_3 та новим позикодавцем ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги №1, за умовами якого первісний позикодавець відступає новому позикодавцю належні первісному позикодавцю права вимоги за договором безпроцентної позики від 20 липня 2012 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 7-9).

Відповідно до п.3.1 Договору про відступлення права вимоги №1 від 06 липня 2015 року в порядку та на умовах, визначених цим Договором, первісний кредитор після повної оплати новим кредитором суми, визначеної у п.4.1 цього Договору, передає (відступає) на користь нового кредитора, а новий кредитор набуває право вимоги до боржника за Договором позики, за відступлення якого зобовязується сплатити первісному кредитору суму, визначену в п.4.1 цього Договору, на умовах і у строки, визначені цим Договором.

Згідно з п.3.5 Договору про відступлення права вимоги №1 від 06 липня 2015 року в дату відступлення права вимоги первісним кредитором новому кредитору за Договором позики сторони підписують Акт приймання передачі документації у вигляді Додатку №1 до даного Договору, який є невідємною частиною даного Договору.

Пунктом 4.1 Договору про відступлення права вимоги №1 від 06 липня 2015 року передбачено, що за відступлене право вимоги до боржника за Договором позики новий кредитор сплачує первісному кредиторові суму у розмірі 6 221 401, 40 грн. без ПДВ (ціна продажу), що еквівалентна 296 000 дол. США (згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення даного договору) у день підписання цього Договору.

З Акту приймання передачі документації від 06 липня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 отримав Договір позики грошей від 20 липня 2012 року (а.с.10).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підстави виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що ані у термін, передбачений договором, ані в подальшому відповідач отримані у позику грошові кошти не повернув. Внаслідок чого на момент звернення до суду з даним позовом за відповідачем рахується заборгованість за Договором позики у розмірі 296 000 дол. США.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Станом на момент подання позовної заяви 23 червня 2018 року офіційний курс гривні за 100 дол. США становив 2623,89 грн., а тому 296 000 дол. США еквівалентно сумі 7 766 714,40 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 20 липня 2012 року у розмірі 7 766 714,40 грн., а також у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 9 514,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12,13,76,80, 81,141, 259,263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 11, 192, 512, 525, 526, 530, 533, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 7 766 714,40 грн. (сім мільйонів сімсот шістдесят шість тисяч сімсот чотирнадцять гривень сорок копійок) та 9 514,80 грн. (девять тисяч пятсот чотирнадцять гривень вісімдесят копійок) витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача ОСОБА_2

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники процесу:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Суддя ОСОБА_5