Справа № 274/2071/19
Провадження № 2/0274/1557/19
Рішення

Іменем України

23.10.2019 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., позивачки, представників відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, -

В с т а н о в и в :

В квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, згідно якого просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на її користь аліменти, на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, до досягнення дитиною 23 років, або до закінчення навчання.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25 грудня 1998 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них з відповідачем є син - ОСОБА_5 , 2001 р.н. Останніх два роки вони з відповідачем проживають окремо та в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває справа за позовом відповідача до неї про розірвання шлюбу. На сьогоднішній день їх з відповідачем син є повнолітнім та перебуває на військовій службі в Збройних Силах України на посаді курсанта Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова з 20.07.2018 року і по даний час, на повному державному забезпеченні, на денній формі навчання, тому немає можливості влаштуватися на роботу та забезпечити собі належний рівень життя самостійно. Відповідач добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу синові, хоча є працездатним чоловіком та має можливість сплачувати аліменти на час навчання сина.

05.03.2019 року відповідачем ОСОБА_4 надано відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 не може бути позивачем по даній справі, оскільки згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду має той із батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно наданих позивачкою довідок їх син лише зареєстрований за місцем проживання позивачки, але фактично проживає в АДРЕСА_1 , так як навчається на денній формі навчання. Заперечує проти того, що син знаходиться на повному утриманні позивачки, оскільки як вона ж сама вказала в позові , син перебуває на повному державному забезпеченні та отримує стипендію, отже має свій дохід і всім необхідним для навчання забезпечується з боку навчального закладу. Крім того вказав, що він добровільно регулярно надає фінансову допомогу сину, шляхом перерахування коштів на його банківську картку, оскільки дитина є повнолітньою і може вільно розпоряджатися своїми коштами. Також зазначив, що він має незадовільний стан здоров"я, є інвалідом другої групи, проживає з батьками, які є пенсіонерами і також потребують його допомоги ( а.с. 35-37).

В судовому засіданні позивачка доводи свого позову підтримала з підстав зазначених в ньому. Підтвердила, що відповідач в добровільному порядку надає кошти синові на його потреби в розмірі до 2000, 00 грн., щомісячно. Вказала,що звернулася до суду бо думає, що в майбутньому відповідач не буде надавати кошти в добровільному порядку. Також позивачка зазначила, що вона звернулася до суду також і тому, що коли син приїжджає до неї, йому потрібні кошти на розваги, відвідування кафе.

Представник відповідача ОСОБА_1 заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Також звернув увагу суду на те, що в даній справі відсутній спір, оскільки відповідач надає матеріальну допомогу на навчання своєму повнолітньому синові добровільно та регулярно.

Представник відповідача ОСОБА_2 також заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що син сторін перебуває на повному державному забезпеченні, утримує стипендію на яку має можливість купити собі засоби гігієни, ліки, а також відповідач регулярно, добровільно пересилає йому кошти .

Суд, вислухавши пояснення позивачки та представників відповідача, дослідивши надані сторонами докази прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, 25.12.1998 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 1974 р.н. та ОСОБА_6 , 1968 р.н. в відділі реєстрації актів громадянського стану Приморської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис № 692 ( а.с.8).

Згідно довідки, виданої МК ВЖРЕП -7 01.04.219 року ОСОБА_3 , 1968 р.н., зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 , разом з нею прописаний син ОСОБА_5 , 2001 р.н. ( а.с.11).

Як вбачається з довідки про доходи позивачки, вона працює на посаді техніка - технолога в ТзОВ " Бердичівський хлібозавод", її дохід за серпень 2018 р. - січень 2019 року становив 45390,36 грн ( а.с. 12).

Відповідно до довідки, виданої начальником відділу персоналу та стройового Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова за № 395/117 від 26.02.2019 року, солдат ОСОБА_5 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України на посаді курсанта Житомирського інституту імені С.П. Корольова з 20.07.2018 року по даний час. Знаходиться на повному державному забезпеченні. Форма навчання денна ( а.с. 13).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено копію посвідчення серії НОМЕР_1 , про те,що він є інвалідом 2-ї групи та має право на пільги відповідно до законодавства України до 01.12.2012 року ( а.с. 38). З доданих дублікатів квитанцій ПриватБанку вбачається що відповідач перераховує кошти в розмірі 1000,00 грн. 500,00 грн. 180,00 грн. 3000,00 грн. 1500,00 грн. 600,00 грн. 2000,00 грн. своєму синові ОСОБА_7 на його рахунок , квитанції надані за період з вересня 2017 року по лютий 2019 року ( а.с. 39-49- зворот).

Частинами першою- третьою ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і ( або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст.ст. 180,183,185,193,1983,199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов» язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі ( ст. ст. 180,183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо ) ( ст. 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участь в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах ( ст. 193 ); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги , а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу ( ст. 198 ). Частиною 1 ст. 199 СК України, передбачено , якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, крім родинного зв`язку батьків і дітей, продовження повнолітніми навчання, потреби повнолітніх дітей у зв`язку із продовженням навчання в матеріальній допомозі, необхідно перевіряти і здатність батьків таку допомогу надавати. При відсутності хоча б одного із наведених фактів, аліментне зобов`язання, пов`язане із утриманням батьками своїх повнолітніх дітей , які продовжують навчання, не виникає.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або ) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином ( ст. 200 СК України).

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки , сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина , які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття ( незалежно від форми навчання) , виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів : досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі ; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням полягає у необхідності її харчування в учбовому закладі, придбання необхідної літератури, канцелярських приладів, плати за навчання, тощо.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення зазначених вимог СК України та ЦПК України позивачкою не надано суду жодного належного та допустимого доказу про те, що їх з відповідачем син - ОСОБА_5 , 2001 р.н., потребує матеріальної допомоги у зв"язку з навчанням ( докази придбання необхідної літератури, канцелярських приладів, тощо).

В судовому засіданні достовірно встановлено, що син сторін знаходиться на повному державному забезпеченні, на даний час отримує стипендію в розмірі 620 грн. щомісячно, відповідач щомісячно переховує йому грошові кошти в розмірі по 2000,00 грн. на його особисті потреби, що підтвердила сама позивачка.

Суд також звертає увагу , що однією із підстав обґрунтування позовних вимог в необхідності стягнення аліментів на навчання, позивачка в судовому засіданні вказала, що кошти потрібні на відпочинок сина, що є не припустимо, оскільки стягнення аліментів відповідно до вимог ст. 199 СК України має цільове використання, кошти повинні витрачатися на навчання, а не сплату коштів за відпочинок та дозвілля їх з відповідачем сина.

Суд зазначає, що виходячи із долучених до матеріалів справи письмових доказів встановлено, що станом на день розгляду справи відповідач спроможній сплачувати аліменти на час навчання сина, однак позивачкою не доведена потреба сина у такій матеріальній допомозі зі сторони відповідача, оскільки останній такі кошти надає в добровільному порядку, отже між сторонами відсутній спір щодо утримання повнолітнього сина ОСОБА_8 , 2001 р.н. на період його навчання у вищому навчальному закладі.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з підстав наведених вище.

Керуючись ст. ст. 12-13,76-81, 141, 258-259,263-265,273,354 ЦПК України, ст. ст.182, 199-200 СК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий : Т.М. Вдовиченко