РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2019 року Провадження №2/425/342/19

Справа №425/2874/18

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі:

головуючого судді - Романовського Є.О.,

за участю секретаря Чикунової Ю.С.,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що є власниками будинку № 15 по пров. Толстого в м. Рубіжному Луганської області, де зареєстровані його син та колишня дружина, які з 2017 року в ній не проживають, добровільно не бажають знятися з реєстраційного обліку, комунальні послуги не сплачують, чим перешкоджають йому як власнику будинку здійснювати право користування та розпорядження своїм майном.

На підставі викладеного, просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, пров. Толстого, 15.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що періодично проживає за вказаною адресою де знаходяться його речі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 періодично проживає за вказаною адресою, сплачує комунальні послуги, а також в будинку знаходяться її особисті речі.

Суд, заслухавши думку сторін, покази свідка, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією паспорту (а.с.5-6).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (син власника), та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (дружина власника), зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копіями паспортів, витягом з державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від

30.06.2017 року № 4436-, довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 17.09.2018 року, виданою Центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради

17.09.2018 року за № 18634 та відомостями загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 27.09.2018 року № 866 та № 867 (а.с.8, 14, 15, 42,42-зворот, 43).

Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 10.06.1998 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1554, реєстраційному напису на документі про право приватної власності від 25.09.2001 року, записаному в реєстрову книгу під № 17 стор. 275, реєстр № 2759, будинок № 15 по вул. Толстого в м. Рубіжному Луганської області належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.7, 7-зворот).

Актом щодо встановлення фактичного місця проживання від 17.09.2018 року за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Толстого, 15 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в даному будинку не проживають з вересня 2017 року (а.с.9).

Відповідно до квитанції про сплату комунальних послуг, наданих представником ОСОБА_3, встановлено, що остання здійсню плату за комунальні послуги за будинок № 15 по вул. Толстого в м. Рубіжне Луганської області (а.с.46-54).

Актом щодо встановлення фактичного місця проживання від 27.12.2018 року за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Толстого, 15 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в даному будинку постійно мешкають та мають свої особисті речі (а.с.45).

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та братом ОСОБА_2, разом з якими проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, також зазначив, що його мати проживає за вказаною адресою, має в будинку свої особисті речі, крім того мати сплачує комунальні послуги, однак раз на три місяці виїжджає за кордон працювати, а брат періодично зявляється до будинку, де знаходяться його речі.

Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась

17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку, в якому зареєстровані його колишня дружина та син, які проживають за вказаною адресою, що також підтверджується актом щодо встановлення фактичного місця проживання та показами свідка.

Після встановлення зазначених обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область,

м. Рубіжне, вул. Толстого, 15, а тому у задоволенні позовних вимог відмовляє.

Керуючись ст. ст. 12-13, 76-81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 29 березня 2019 року.

Суддя Є.О. Романовський