Ухвала

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 308/11098/17

провадження № 61-2873св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, подану адвокатом Іскоростенським Дмитром Анатолійовичем, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня

2018 року у складі судді Фазикош О. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 січня 2019 року у складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Собослоя Г. Г., Куштана Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння.

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України, та просила повернути сплачений нею судовий збір.

Від представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_9 також надійшло клопотання про залишення позову ОСОБА_4 без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України, яке мотивоване тим, що на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді перебуває цивільна справа

№ 308/13639/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, по якій позивачем було подано клопотання про залучення в якості співвідповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та уточнено позовні вимоги, внаслідок чого сторони, предмет і підстави у справах є ідентичними.

Представник відповідача ОСОБА_6 - Іскоростенський Д. А. подав клопотання про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами, розподіл судових витрат, залишення позову ОСОБА_4 без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України, яке мотивував тим, що позивачка зловживає своїми процесуальними правами, оскільки на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді знаходяться дві цивільні справи за № 308/13639/16-ц і за № 308/11098/17 з аналогічним предметом спору, до того ж самого відповідача з однакових питань, що є недопустимим в розумінні ЦПК України. Вважає, що позивачкою подано завідомо безпідставний позов, який має очевидно штучний характер. Зазначає, що у разі закриття провадження в справі або залишення позову без розгляду, згідно частини п'ятої статті 142 ЦПК України відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За наведених обставин просив суд: визнати дії позивача по поданню декількох позовів до суду з одного й того самого предмету і до одного й того самого відповідача; подання завідомо безпідставного позову, який має очевидно штучний характер зловживанням процесуальними правами; компенсувати відповідачці ОСОБА_6 понесені нею витрати, пов'язані із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача в сумі 23 963,95 грн, детальний розрахунок яких міститься у клопотанні; залишити позов

ОСОБА_4 про поділ майна подружжя без розгляду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 19 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без розгляду.

Роз'яснено позивачу, що залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду після усунення умов, що стали підставою для залишення заяви без розгляду.

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про повернення сплаченого судового збору відмовлено.

У задоволенні клопотань представника ОСОБА_5- ОСОБА_9 та представника ОСОБА_6 - Іскоростенського Д. А. відмовлено.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що до початку розгляду справи по суті, позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні клопотань представника ОСОБА_5-

ОСОБА_9 та представника ОСОБА_6 - Іскоростенського Д. А., суд першої інстанції виходив із того, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист його прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов'язок відшкодувати понесені відповідачами витрати на правову допомогу.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 24 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 19 жовтня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

06 лютого 2019 року представник ОСОБА_6 - адвокат

Іскоростенський Д. А. через засоби поштового зв'язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким визнати дії позивача по поданню декількох позовів до суду з одного і того самого предмету і до одного того самого відповідача, подання завідомо безпідставного позову, який має очевидно штучний характер, зловживанням процесуальними правами, компенсувати ОСОБА_6 понесені нею витрати, пов'язані із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, залишити позов ОСОБА_10 про поділ майна подружжя без розгляду, судові витрати покласти на позивача.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами, розподіл судових витрат, залишення позову ОСОБА_4 без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою адвокатом Іскоростенським Д. А.,на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 19 жовтня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду

від 24 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння, підлягає закриттю з огляду на таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією із основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За правилами пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами, розподіл судових витрат, залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України оскарженню у касаційному порядку не підлягає. Не може бути предметом перегляду у касаційному порядку і постанова апеляційного суду, прийнята за результатами апеляційного перегляду такої ухвали.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services

v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою адвокатом Іскоростенським Д. А., на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння, підлягає закриттю, оскільки зазначені судові рішення не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою адвокатом Іскоростенським Дмитром Анатолійовичем, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня

2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 січня

2019 року закрити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська