Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 127/18835/18

провадження № 61-1581св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Сичука М. М. від 21 вересня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду у складі колегії суддів: Панасюка О. С., Шемети Т. М., Зайцева А. Ю., від 06 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницького регіонального управління водних ресурсів (далі - Вінницьке РУВР), яке перейменоване у Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 24 квітня 2018 року його було попереджено про можливе вивільнення із займаної посади заступника начальника Вінницького РУВР і запропоновано переведення на кілька посад: провідного гідротехніка використання водних ресурсів та моніторингу вод, провідного інженера-землевпорядника відділу водних об`єктів та техногенно-екологічної безпеки.

Після ознайомлення із організаційною структурою Вінницького РУВР, що вводилась у дію з 24 квітня 2018 року, та першою сторінкою штатного розпису на 2018 рік він довідався про те, що у Вінницькому РУВР є інші вакантні посади, які відповідають його освітньо-кваліфікаційному рівню та досвіду роботи, тому 11 травня 2018 року звернувся до виконувача обов`язків начальника Вінницького РУВР із заявою про перегляд запропонованих йому раніше вакантних посад з метою переведення його на рівнозначну посаду, на зайняття якої він має переважне право, але відповіді не отримав. 25 травня 2018 року він звернувся до Державного агентства водних ресурсів України з проханням в межах компетенції вирішити питання щодо залишення посади заступника начальника управління або переведення його на рівнозначну посаду у Вінницькому РУВР.

30 травня 2018 року йому запропонована посада начальника експлуатаційної дільниці Вінницького РУВР, на яку він погодився, але 06 липня 2018 року отримав листа від Вінницького РУВР, датованого 02 липням 2018 року та наказ про звільнення № 40-К від 02 липням 2018 року із зазначенням підстави для звільнення:

- попередження від 24 квітня 2018 року про майбутнє звільнення та пропозиція переведення на посаду провідного гідротехніка відділу використання водних ресурсів та моніторингу вод;

- попередження від 24 квітня 2018 року про майбутнє звільнення та пропозиція переведення на посаду провідного інженера-землевпорядника відділу водних об`єктів та ТЕД гідротехніка відділу використання водних ресурсів та моніторингу;

- попередження від 30 травня 2018 року про майбутнє звільнення та пропозиція переведення на посаду начальника експлуатаційної дільниці;

- акт про відмову від запропонованих посад № 248 від 30 травня 2018 року.

Крім того, звільнення відбулось під час його тимчасової непрацездатності з 02 липня 2018 року по 17 липня 2008 року, що підтверджено листком непрацездатності.

З урахуванням зазначеного та заяви про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника Вінницького РУВР № 40-К від 02 липня 2018 року; поновити його на посаді заступника начальника Вінницького РУВР; стягнути з Вінницького РУВР на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; допустити рішення до негайного виконання в частині вимог про поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць; зобов`язати Вінницьке РУВР нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі місячного окладу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконувача обов`язків начальника Вінницького РУВР від 02 липня 2018 року № 40-К про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Вінницького РУВР у зв`язку зі скороченням чисельності працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Вінницького РУВР з 02 липня 2018 року.

Стягнуто з Вінницького РУВР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 18 438,68 грн, без урахування утримання з цієї суми прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмолено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 , всупереч приписам частин другої та третьої статті 40 КЗпП України, відбулось на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, не дивлячись на його згоду на переведення на іншу посаду - начальника експлуатаційної дільниці, у період тимчасової непрацездатності позивача.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року апеляційну скаргу Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача відбулось із порушенням вимог чинного трудового законодавства, що є підставою для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2019 року Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Суди не врахували, що попередження про звільнення, яке ОСОБА_1 отримав 30 травня 2018 року, він повернув до Вінницького РУВР з відміткою про згоду на переведення на посаду начальника експлуатаційної дільниці лише 21 червня 2018 року, коли ця посада уже не була вакантною, 30 травня 2018 року ОСОБА_1 усно від неї відмовився, що підтверджується відповідними актами від 30 травня 2018 року та 21 червня 2018 року.

Крім того, на підтвердження своєї непрацездатності ОСОБА_2 подав до Вінницького РУВР лише ксерокопію листка непрацездатності, що суперечить приписам статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18 липня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві - Кривцовій Г. В.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом Вінницького РУВР №87-К від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 був поновлений на посаді заступника начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України від 24 січня 2018 року № 26 вирішено реорганізувати Вінницьке МУВГ шляхом приєднання до Вінницького РУВР. Установлено, що Вінницьке РУВР є правонаступником Вінницького МУВГ, до якого з моменту припинення діяльності переходять усі майнові права та обов`язки Вінницького МУВГ. Утворено комісію з реорганізації Вінницького МУВГ, яку зокрема зобов`язано не пізніше ніж за два місяці письмово попередити всіх працівників Вінницького МУВГ про зміни умов праці та вивільнення.

24 квітня 2018 року ОСОБА_1 попереджено про можливе вивільнення із займаної посади заступника начальника Вінницького РУВР і запропоновано переведення на посади: провідного гідротехніка використання водних ресурсів та моніторингу вод, провідного інженера-землевпорядника відділу водних об`єктів та техногенно-екологічної безпеки. Під час отримання попередження ОСОБА_1 зробив запис, що рішення про згоду із переведенням на запропоновані посади прийме після ознайомлення із новим штатним розписом та структурою Вінницького РУВР.

11 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до виконувача обов`язків начальника Вінницького РУВР із заявою про перегляд запропонованих йому раніше вакантних посад з метою переведення його на рівнозначну посаду, на яку він має переважне право.

25 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Державного агентства водних ресурсів України про вирішення питання щодо залишення посади заступника начальника управління або переведення його на рівнозначну посаду у Вінницькому РУВР.

30 травня 2018 року ОСОБА_1 повторно письмово, за підписом виконувача обов`язків начальника Вінницького РУВР ОСОБА_3 , попереджено про майбутнє звільнення з посади заступника начальника Вінницького РУВР у зв`язку скороченням чисельності працівників та зміною структури управління і запропоновано переведення на посаду начальника експлуатаційної дільниці Вінницького РУВР. У попередженні міститься підпис ОСОБА_1 у графі «Згоден» на запропоноване переведення.

Того ж дня головний інженер Вінницького РУВР, головний бухгалтер, провідний інженер з підготовки кадрів, головний економіст та провідний юрисконсульт склали акт про те, що ОСОБА_1 усно відмовився від запропонованої посади, але підпису на попередженні не поставив і обидва його примірники забрав із собою.

21 червня 2018 року головний інженер Вінницького РУВР, провідний інженер з підготовки кадрів, головний економіст та провідний юрисконсульт склали акт, за змістом якого вони не змогли вручити ОСОБА_1 відповідь на його погодження на переведення на посаду начальника дільниці Вінницького РУВР через відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.

Наказом № 40-К від 02 липня 2018 року ОСОБА_1 звільнено із посади заступника начальника Вінницького РУВР у зв`язку скороченням чисельності працівників та зміною структури управління.

Відповідно до листка непрацездатності серії АДД № 595198 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 02 липня 2018 року по 17 липня 2018 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили із того, що цей спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуванням, виплатою, утриманням, компенсацією, перерахунком заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 вказаного Закону посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, то правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 766/10783/16-ц (провадження № 14-278цс18) та у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 754/15544/17-ц (провадження № 14-202цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судами установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Басейновим управлінням водних ресурсів річки Південний Буг та обіймав посаду заступника начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство водного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 20 серпня 2014 року № 393, Державне агентство водних ресурсів України (Держводагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Держводагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Згідно з Положенням про Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг, затвердженим наказом Державного агентства водного господарства України від 17 вересня 2018 року № 703, Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг є бюджетною неприбутковою організацією, яка належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів - Державного агентства водного господарства України.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував правових висновків Великої Палати Верховного Суду, а тому дійшов помилкового висновку про те, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи суб`єктний склад сторін спору та характер спірних правовідносин, спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України.

Згідно положень частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, колегія суддів повідомляє ОСОБА_1 про те, що розгляд його позовних вимог до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги на оздоровлення, віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки при розгляді справи встановлено, що суди помилкового розглянули справу в порядку цивільного судочинства, Верховний Суд в силу частини третьої статті 400 ЦПК України виходить за межі вимог касаційної скарги та скасовує рішення судів першої і апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги на оздоровлення закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець