Єдиний унікальний номер судової справи 468/1456/17-ц
Номер провадження 22-ц/812/1509/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

28 жовтня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника

ОСОБА_4 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника особи, яка її подала ОСОБА_3 - ОСОБА_4 рішення, яке ухвалено Баштанським районним судом Миколаївської області 07 грудня 2017 року, під головуванням судді Янчука С.В. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Територіальна громада міста Скадовськ Херсонської області в особі Скадовської міської ради, ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання зі спадкодавцем більше п`яти років на час відкриття спадщини,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем більше п`яти років на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: Територіальна громада міста Скадовськ Херсонської області, ОСОБА_5 .

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка є тіткою заявника ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 залишилась спадкове майно, до складу якого увійшла квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 у шлюбі не перебувала та дітей не мала.

Спадкоємцями за законом після її смерті є заявник та його брат ОСОБА_5 .

У передбачений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

При ознайомлені у нотаріуса з правовстановлюючим документом на квартиру заявником було з`ясовано, що спадкова квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між тим, ОСОБА_6 проживала разом із ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з 1979 року і до дня його смерті, та вважається такою, що прийняла спадщину після смерті останнього. Проте, за життя ОСОБА_6 не встигла оформити спадщину на частку у спадковому майні.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив встановити факт проживання ОСОБА_6 зі спадкодавцем ОСОБА_7 більше п`яти років до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю тітки позивача - ОСОБА_6 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з ОСОБА_7 більше п`яти років до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зібраними у справі доказами підтверджується факт проживання однією сім`єю тітки заявника ОСОБА_6 з ОСОБА_7 більше п`яти років до дня смерті останнього.

В апеляційній скарзі представник особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , вважаючи, що районний суд вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , яка вважає себе спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 , а також посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та закрити провадження у справі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України 2004 року (який діяв на час ухвалення судового рішення) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч.2 ст.234 ЦПК України 2004 року визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України 2004 року, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо, згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічні положення містить п.5 ч.2 ст.293 діючого ЦПК України, за яким суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За правилами ч.4 ст.256 ЦПК України, у редакції 2004 року, передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Вказані положення кореспондуються із вимогами ч.4 ст.315 ЦПК України у чинній редакції.

Так, за правилами ч.4 ст.315 діючого ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, a якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням або оспорюванням суб`єктивного права, тобто коли відсутнє порушення права, то не може бути також і спору про право цивільне. Звернення особи за судовим захистом у такому випадку зумовлюється неможливістю здійснити своє право через неможливість його довести відповідному органу (РАГСу, нотаріусу та ін.) або громадянам та на підставі її впевненості в існуванні права. Характерним для справ окремого провадження є положення, коли звернення особи до суду зумовлюється неможливістю здійснити своє право через недоведеність певної юридичної обставини, з існуванням якої закон надає особі відповідні права. Якщо у справі беруть участь заінтересовані особи, які позитивно ставляться до встановлення даного факту у суді, спір про право не може виникнути.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Таким чином, встановлення юридичного факту, зокрема, проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, можливо як в порядку окремого провадження, так і в порядку позовного провадження залежно від наявності спору про право цивільне.

При цьому справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 (а.с.3).

04 лютого 2014 року ОСОБА_6 звернулась до Скадовської державної нотаріальної контори із заявою, в якій повідомляла, що спадкове майно: частина квартири, земельні ділянки, акції, грошові вклади та інше майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_7 , вона приймає як спадкоємець четвертої черги за законом, як така, що проживала із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини. Цього ж дня заведено спадкову справу за №15/2014 до майна померлого ОСОБА_7 (а.с.140-162).

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (а.с.4).

До приватного нотаріуса Скадовського районного нотаріального округу Урсол Л.А. з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулись: ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 (а.с.109,116,119,122,125).

Приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Урсол Л.А. роз`яснено ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про неможливість видачі їм свідоцтва про право на спадщину, оскільки із заявами про прийняття спадщини звернулись спадкоємці другої черги (а.с.135,136,137).

Заочним рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 09 листопада 2018 року встановлено ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю три місяці, з дня набрання чинності рішенням суду, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.69).

12 грудня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Скадовської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (а.с.148).

Постановою Херсонського апеляційного суду від 04 липня 2019 року вищевказане заочне рішення від 09 листопада 2018 року скасовано та постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини з тих підстав, що судом не було з`ясовано коло спадкоємців померлого ОСОБА_7 та з врахуванням осіб, які проживали разом з ним до дня його смерті та не притягнуто їх до участі у справі (а.с.70-72).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту у даній справі, заявник зазначав, що такий факт йому необхідний для подальшого оформлення спадкових прав на квартиру, у тому числі і на частку квартири, що належала на праві власності ОСОБА_7 .

Вирішуючи зазначене питання, районний суд не звернув уваги на доводи заяви, не витребував матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 і матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 та не з`ясував коло усіх спадкоємців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та, як наслідок, не залучив їх до участі у справі.

Окрім того, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення про встановлення юридичного факту безспірно впливає на права та обов`язки спадкоємців ОСОБА_6 , а також на права і обов`язки ОСОБА_3 (яка вважає себе спадкоємцем ОСОБА_7 та претендує на спадщину), оскільки таке рішення впливає на обсяг майна, яке спадкоємці можуть успадкувати та черговість отримання спадщини. До того ж, встановлення такого юридичного факту пов`язано з наступними вирішенням спору про право на спадкове майно заявника, оскільки його право на частку у спадковому майні фактично оспорюється ОСОБА_3 .

Отже, наведене свідчить про те, що при розгляді цієї справи в порядку окремого провадження виник спір про право на спадкове майно, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Тобто існує спір про право, що вже саме по собі виключало право суду розглядати дану справу в порядку окремого провадження.

Оскільки районний суд був іншої думки і розглянув заяву в порядку окремого провадження, то апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати, а заяву ОСОБА_1 , відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, залишити без розгляду. Одночасно заявникові слід роз`яснити його право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника особи, яка її подала ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2017 року скасувати та прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Територіальна громада міста Скадовськ Херсонської області в особі Скадовської міської ради, ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання зі спадкодавцем більше п`яти років на час відкриття спадщини - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 про його право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 30 жовтня 2019 року