Справа № 200/6460/19
(2/199/2736/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

22.10.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., секретаря Куземи О.Г., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Дикої Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровської міської ради про скасування рішення, відшкодування майнової та моральної шкоди, які завдані вчиненням зловживання посадовими особами своїм службовим становищем на користь третіх осіб, визнання власником земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування рішення, відшкодування майнової і моральної шкоди, які завдані вчиненням зловживання посадовими особами своїм службовим становищем на користь третіх осіб, визнання власником земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що законні інтереси і право позивача отримати у власність земельну ділянку між Снайперським провулком та вулицями Широкою, Шефською, Приозерною у місті Дніпрі посадовими особами Дніпровської міської ради ОСОБА_4 Іллічем і ОСОБА_3 порушено тим, що відповідачі замість клопотання позивача від 12.12.2017 внесли клопотання третьої особи від 21.02.2018 у опублікований ними 20.04.2018 проект рішення, який ОСОБА_2 на сесії видав депутатам не як спірний, що призвело до його ухвалення та прийняття Рішення від 23.05.2018 за № 194/32 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам», після чого ОСОБА_2 клопотання позивача, учасника АТО від 12.12.2017 не виносилось на сесію міськради для ухвали його депутатами у Рішенні від 19.12.2018 за № 274/39 до тих пір, поки на підставі Рішення від 23.05.2018 за № 194/32 треті особи не зареєстрували земельну ділянку за № НОМЕР_1 :01:557:0138 у комунальну власність для її передачі третій особі, стверджуючи про необхідність виділення іншої ділянки. Позивач зазначає, що рішення від 23.05.2018 за 3 194/32 є недійсним правовим актом. Позивач зазначає, що своїми діями відповідачі; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заподіяли позивачу майнову шкоду в розмірі 250000,00 грн. та моральну шкоду в 245250,00 грн.

Позивач просив суд скасувати рішення Дніпровської міської ради від 23.05.2018 року за № 194/32 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), гаражів громадянам». Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 250 000, 00 грн. та моральну шкоду в розмірі 245250,00 грн. Визнати ОСОБА_1 власником земельної ділянки, яка має кадастровий номер :01:557:0138.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник Дніпровської міської ради позовні вимоги не визнавала, посилаючись на той факт, що позивачем не доведено факту наявності спору з питання щодо визнання права власності на земельну ділянку. Таким чином, відсутні підстави, що передбачені законом права чи законні інтереси позивача щодо визнання права власності на об`єкт нерухомого майна були порушені, невизнані чи оспорені. Таким чином предмет спору про визнання позивача власником земельної ділянки відсутній. З урахуванням викладеного, оскільки позивач не був власником земельної ділянки та не доведеністю в матеріалах справи неправомірності дії відповідачів, представник відповідача просила відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, надали суду відзиви на позов, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Міська рада надає дозволи всім громадянам, такі звернулись з клопотанням та надали відповідний пакет документів згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України. Остаточний пакет документів до клопотання від 12.12.2017 року було сформовано тільки 09.08.2018 року, після надання позивачем Графічного матеріалу з бажаним місцем розташування земельної ділянки та Довідки про безпосередню участь у АТО. Таким чином, починаючи з 09.08.2018 року спеціалісти земельного управління департаменту розпочали підготовку проекту рішення міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Разом з тим, відповідач зазначає, що вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди є безпідставними, оскільки відповідачами не порушено законних інтересів позивача.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Визнання права власності є виключним способом захисту.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У судовому засіданні встановлено, що 12.12.2017 року за вх..№ 36/7003 позивачем подано клопотання до Дніпровської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1 га в Амур-Нижньодніпровському районі АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 23.05.2018 за № 194/32 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпрі (15 осіб)» надано громадянам, відповідно до додатку дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки). У додатку до вказаного рішення зазначена орієнтовна адреса земельних ділянок в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра: у районі АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 або у районі провул.Визволення

В той же час, рішенням міської ради від 19.12.2018 № 274/39 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), гаражів громадянам - учасникам антитерористичної операції та членам їх сімей у м. Дніпрі (25 осіб)» надано громадянам, відповідно до додатку дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Дніпрі. Згідно додатку до вказаного рішення позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі провул. Снайперського,3 АДРЕСА_4 Амур-нижньодніпровському районі м. Дніпра .

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із частини 7 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що вказаний перелік є вичерпний та закріплений в частині 7 статті 118 ЗК України.

Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 ЗК України ).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Водночас згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб. Тобто, для задоволення позову суд повинен встановити, що в зв`язку з оспорюваним рішенням відповідача порушуються права позивача.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями відповідача, зокрема у даному спорі суб`єктом владних повноважень. Проте це рішення, повинне бути таким, яке породжує, змінює або припиняє права та обов`язки у сфері відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на користування чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов`язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен встановити, в чому полягає порушення прав позивача рішенням відповідача.

Виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

На підставі вищенаведеного, жодних підстав для скасування рішення міської ради від 23.05.2018 № 194/32 не вбачається.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди суд приходить до наступного

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1174 передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, АРК або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16, стст.21, 1173 та 1174 ЦК шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій чи бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Проте, позивачем не доведено суду належними, допустимими, достовірними доказами, що дії відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як посадових осіб органів місцевого самоврядування, щодо позивача визнавались незаконними. Крім того, відповідачем з огляду на предмет і підстави позову в цій частині має бути орган місцевого самоврядування, а не його посадові особи.

Щодо вимоги позивача про визнання його власником земельної ділянки, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Таким чином, законом передбачений певний порядок набуття права власності на земельну ділянку, а ст. 392 ЦК України передбачає можливість визнання права власності лише у разі порушення права власника, або не визнання його права іншою особою. Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у комунальній власності, доказів набуття права власності на неї позивачем суду не надано, то вимоги про визнання позивача власником земельної ділянки задоволенню не підлягають

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи судові витрати по справі у вигляді судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.16 ЦК України, ст. 116-118 ЗК України, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровської міської ради про скасування рішення, відшкодування майнової та моральної шкоди, які завдані вчиненням зловживання посадовими особами своїм службовим становищем на користь третіх осіб, визнання власником земельної ділянки,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення апеляційної скарги.

Суддя