Ухвала

25 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 331/4550/18

провадження № 61-18956ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. розглянувши касаційну скаргу концерну «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові мережі» Олександрівського району на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 08 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя», концерну «Міські теплові мережі» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила, та в якому просила стягнути з відповідачів на її користь солідарно матеріальну шкоду у розмірі 57 113,84 грн; моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн; витрати на проведення будівельно-технічного дослідження у розмірі 4 300,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 343,20 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що їй на праві власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Квартира розташована на останньому поверсі чотирнадцятиповерхового будинку. Безпосередньо над квартирою розташований технічний поверх з відповідними комунікаціями та обладнанням. 20 грудня 2017 року вона була у відрядженні в іншому місті України, коли їй зателефонувала сусідка та повідомила, що її квартиру та інші квартири затоплює з технічного поверху. Пізніше їй стало відомо, що 20 грудня 2017 року фахівцями концерну «МТМ» проводились роботи по установці будинкового спорядження обліку теплової енергії. Після виконаних робіт, під час заповнення системи центрального опалення, виникла аварійна ситуація. При виконанні невідкладних аварійних робіт було виявлено свищ на трубопроводі системи центрального опалення. В результаті затоплення в квартирі було залито в обох кімнатах і на балконі стелю, стіни і підлогу. В приміщеннях житлових кімнат загальною площею 15,9 та 11,7 кв. м наявні сліди залиття у вигляді плям жовтого кольору, відшарування шпалер, на підлозі деформація ламінату по стиках плит по всій площі, розмокання та відшарування лінолеуму на покритті полу балкону тощо. Факт залиття квартири, причина аварії та об`єми пошкоджень її майна встановлені актом комісії № 16 від 21 грудня 2017 року. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 6-2018 від 18 квітня 2018 року вартість відновлювального ремонту квартири становить 57 113,84 грн, у тому числі вартість будівельних матеріалів 23 598,15 грн. Відповідачами у справі, якими на думку позивача, є концерн «МТМ», робітники якого є винними у залитті її квартири, а також ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», яке є тією спеціалізованою організацією, що має повноваження надавати (виконувати) послуги і роботи по забезпеченню безаварійної експлуатації теплових мереж будинку АДРЕСА_2 . В результаті неправомірних дій відповідачів позивач зазнала душевних страждань, оскільки лише 2 роки потому вона зробила в квартирі капітальний, сучасний ремонт. В результаті пережитого стресу був порушений її психічний стан, порушений сон. Вона вимушена була звертатися за медичною допомогою до КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 1», де з діагнозом «Астено-невротичний синдром» пройшла курс лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінила в 25 000,00 грн. Для поновлення свого порушеного права позивач вимушена була звернутися до ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» для проведення будівельно-технічного дослідження по оцінці вартості відновлювального ремонту пошкодженої квартири. Роботи були виконані, за що нею було сплачено 4 300,00 грн. Для підготовки позову до суду та представництва її інтересів в суді позивачем було сплачено адвокату гонорар у розмірі 6 343, 20 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 08 травня 2019 року, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2019 року, позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково. Стягнуто з концерну «МТМ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок залиття квартири у розмірі 57 113,84 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн, витрати на проведення будівельно-технічного дослідження у розмірі 4 300,00 грн, а всього 64 413,84 грн. Стягнуто з концерну «МТМ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 050,73 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 343,20 грн, а всього 7 393,93 грн. В решті позову ОСОБА_1 до концерну «МТМ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири, відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири, відмовлено.

15 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , який діє від імені концерну «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові мережі» Олександрівського району, засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою нарішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 08 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в цій справі єстягнення з відповідачів на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири, ціна позову у даній справі (57 113,84 грн + 25 000,00 грн + 4 300,00 грн) становить 86 413,84 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою концерну «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові мережі» Олександрівського району на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 08 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя», концерну «Міські теплові мережі» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький