ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6924/18
Провадження № 22-ц/4820/380/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: представника позивача ОСОБА_4,

відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/6924/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

03 квітня 2018 року ОСОБА_7, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 08 травня 2014 року між його сестрою ОСОБА_8 і відповідачами були укладені три нотаріально посвідчені договори довічного утримання, відповідно до умов яких ОСОБА_5 і ОСОБА_6 набули у власність будинковолодіння та земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровим номером НОМЕР_1) та площею 0,19 га для ведення особистого підсобного господарства (кадастровий номер НОМЕР_2) по АДРЕСА_1.

Відповідачі належним чином умови укладених договорів не виконували.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2015 року, яке набрало законної сили 02 лютого 2016 року, розірвано договір довічного утримання від 08 травня 2014 року щодо житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла і він здійснив поховання.

09 червня 2015 року він як спадкоємець за законом прийняв спадщину. 28 грудня 2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1.

Договори довічного утримання щодо земельних ділянок підлягають розірванню з тих же підстав, що відповідачі не виконували умови укладених договорів, не здійснювали догляд і не надавали матеріального забезпечення ОСОБА_8, що встановлено судовим рішенням.

У разі переходу права власності на житловий будинок та господарські будівлі переходить і право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Тому, позивач просив розірвати договори довічного утримання та визнати за ним право власності на земельні ділянки.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року позов задоволено частково. Розірвано договори довічного утримання, укладені 08 травня 2014 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_5, ОСОБА_6, про передачу у власність земельної ділянки площею 0,25 га, призначеної для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, та площею 0,19 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_9

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_5, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що рішення ухвалено суддею, який прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи. Упереджена позиція судді, яка є односельчанином позивача, була висловлена при вирішенні їхнього спору у справі №686/4796/15-ц. Помилковим є висновок суду, що набувачі мали надавати матеріальне утримання у розмірі 600 грн, оскільки під час укладення договору у нотаріуса сторони домовились про сплату 200 грн. Суд не врахував, що за життя ОСОБА_8 не обґрунтовувала у суді порушення умов договору довічного утримання недоплатою коштів у сумі 400 грн і з вимогою про розірвання договорів довічного утримання щодо земельних ділянок не зверталася. Заміна сторони у зобов'язані в односторонньому порядку не допускається і в інших осіб не виникає права вимоги щодо розірвання договору довічного утримання. Безпідставним є висновок суду про те, що земельні ділянки створюють єдиний масив. Суд не надав належної оцінки доказам.

У відзиві ОСОБА_7 посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги і просить у її задоволенні відмовити.

Рішення суду в частині відмови в позові не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 і ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали. Представник ОСОБА_7 визнала її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 08 травня 2014 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені договори довічного утримання, за умовами яких відчужувач передала відповідачам у власність в рівних частках кожній житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 0,19 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_1.

За умовами договорів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 взяли на себе зобов'язання довічно матеріально забезпечувати ОСОБА_8, надавати їй допомогу у придбанні необхідних продуктів харчування, одягу, взуття і промислових товарів, зберігати її право пожиттєвого користування вказаним майном, сплачувати земельний податок, у разі смерті відчужувача - нести витрати, пов'язані з похованням. За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується відчужувачу набувачами, складає 200 грн на місяць, про що зазначено у кожному з договорів.

За життя ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 і ОСОБА_10 про розірвання договору довічного утримання, укладеного між ними 08 травня 2014 року і посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П. та зареєстрованого в реєстрі за №571, за умовами якого відповідачі набули у власність житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 травня 2015 року, яке набрало законної сили 02 лютого 2016 року, позов ОСОБА_8 задоволено та розірвано договір довічного утримання, укладений сторонами 08 травня 2014 року, щодо передачі у власність відповідачам житлового будинку, господарських будівель і споруд з підстав невиконання набувачами обов'язків, передбачених договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. Позивач ОСОБА_7 є спадкоємцем майна померлої і 28 грудня 2016 року державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори йому видано свідоцтвом про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні позову суд виходив з того, що відповідачі неналежно виконували обов'язки за договором довічного утримання, що є підставою для розірвання договору довічного утримання за ініціативою відчужувача.

Такий висновок відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2015 року, яке набрало законної сили 02 лютого 2016 року, у справі №686/4796/15-ц встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 неналежно виконували взяті на себе обов'язки по забезпеченню ОСОБА_8 утриманням та доглядом, що є підставою для розірвання договору довічного утримання.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачі не надали доказів виконання ними взятих на себе зобов'язань за договорами довічного утримання щодо передачі земельних ділянок, а саме сплати земельного податку.

Суд першої інстанції підставно не визнав достатнім доказом на підтвердження виконання відповідачами зобов'язань за договорами довічного утримання квитанції про переказ на ім'я ОСОБА_8 коштів за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та за період із січня по травень 2015 року, які здійснено загальною сумою 21 травня 2015 року.

Також суд обґрунтовано відхилив надані ОСОБА_5 і ОСОБА_6 як докази на підтвердження заперечень накладну про придбання котла від 23 жовтня 2013 року і товарний чек від 09 жовтня 2013 року на матеріали, оскільки таке придбання мало місце до укладення договорів довічного утримання і не свідчить про виконання умов договору. Крім того, відповідно до накладної витрати понесені не відповідачами, а ОСОБА_12

Отже, суд, оцінивши надані докази, з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову про розірвання договорів довічного утримання.

У зв'язку з наведеним апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Безпідставним є посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 не вправі пред'являти позов про розірвання договорів довічного утримання, оскільки таке питання за життя ініціювала відчужувач ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги, що суддя у справі прямо чи побічно була заінтересована у результаті розгляду справи не підтверджені належними доказами.

Питання про відвід судді Салоїд Н.М. вирішено згідно з вимогами ЦПК України. Відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 11 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про відвід судді відмовлено.

Порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

З огляду на викладене, рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 березня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай