Номер провадження: 22-ц/813/2664/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Вадовоської Л.В., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 09 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Одеської міської ради (далі - ОМР), в якому просив визнати за ним, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, право власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, зазначене в технічному паспорті від 10.12.2013, яке складається з приміщень: №1 підсобне площею 58.9 кв. м, №2 коридор площею 61.8 квадратних метри, №3 підсобне площею 12.5 квадратних метри, №4 коридор площею 98.5 квадратних метри, №5 підсобне площею 4.2 квадратних метри, №6 коридор 15.2 квадратних метри, № 7 коридор площею 14.9 квадратних метри, №8 коридор площею 104,7 квадратних метри, № 9 підсобне площею 19.4 квадратних метри, №10 коридор площею 46.4 квадратних метри, № 11 підсобне площею 33 квадратних метри, №12 коридор площею 4.3 квадратних метри, №13 підсобне 5.3 квадратних метри, № 14 підсобне 22.8 квадратних метри, №15 підсобне 32.7 квадратних метри, № 16 коридор 62.4 квадратних метри, №17 підсобне 26.9 квадратних метри, №18 коридор 14.4 квадратних метри, № 19 коридор 2.9 квадратних метри, №20 підсобне 9 квадратних метрів, №21 підсобне 4,6 квадратних метрів, №22 підсобне 15.5 квадратних метрів, №23 підсобне 4.8 квадратних метрів, № 24 коридор 66.5 квадратних метрів, №25 підсобне 14.7 квадратних метри, № 26 коридор 8.8 квадратних метри, № 27 підсобне 10.4 квадратних метри, №28 підсобне 24.6 квадратних метри, № 29 підсобне 6.7 квадратних метри, №30 коридор 38.1 квадратних метри, №31 підсобне 6.3 квадратних метри, №32 підсобне 8.6 квадратних метри, №33 підсобне 22.6 квадратних метри, № 34 підсобне 13.4 квадратних метри, № 35 коридор 74 квадратних метри, загальною площею 969.8 квадратних метрів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 09 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Одеської міської ради (, м. Одеса, площа Думська, 1) про визнання права власності - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.04.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.04.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 лютого 2018 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду на 28.03.2019 року о 14год.00хв.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення № 83/І міжвідомчої комісії Приморської райради народних депутатів від 29.05.1991 року, громадянину ОСОБА_2 було надано для користування під підсобне приміщення, приміщення пл. 48,65 м. кв. за № 8765432І/ІІ ОДН (підвального типу), яке знаходиться біля прилягаючого пляжу Аркадія м. Одеса. Також, передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, ділянка розміром 0,6 гектара, прилягаючого до приміщення.

Згідно копії технічного паспорту нежитлове приміщення підсобне підвального типу пл. 48,7 м. кв. в АДРЕСА_2 знаходиться в користуванні ОСОБА_2, матеріал зовнішніх стін черепашник, матеріал перекриття черепашник складається з 1-го приміщення, висота приміщень 2.00; 2.30 м.

Відповідно до довідки про резервування адреси об'єкта нерухомого майна від 31 березня 2011 року № 333563/1 на підставі Положення про Адресний реєстр міста Одеси; рішення міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів від 29.05.1991 року за № 83/1., зарезервовано адресу об'єкта нерухомого майна нежитлове підсобне приміщення підвального типу (загальна площа 48,65 кв. м.) АДРЕСА_2

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що норми матеріального права, на які посилається позивач, а саме ст. ст. 331, 392 ЦК України - не обґрунтовують заявлені позовні вимоги та не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки позивачем не доведено факт створення (будівництва) нерухомого майна та набуття права власності на нього.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права.

За статтею 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У відповідності до ст. 35 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» реєстрація здійснюється в тому числі на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Законом чітко визначено, що об'єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці. Тобто, розташування об'єкта нерухомого майна на земельній ділянці (над поверхнею землі) є невід'ємною та обов'язковою ознакою об'єктів нерухомості.

Згідно фотокарток спірних об'єктів, наявних в матеріалах справи вбачається, що дані об'єкти являють собою катакомби або штольні, чисельні входи до яких розташовані на схилах в районі пляжу «Аркадія».

Побудова позивачем нежитлових приміщень загальною площею 969,8 кв. м. не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Зокрема, позивачем не надано дозвільну документацію на виконання будівельних робіт, проектну документацію, договір підряду, акти виконаних будівельних робіт тощо.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звертався до Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (далі - КП «ОМБТІ та РОН») щодо надання інформації стосовно технічних характеристик об'єкту площею 48,7 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та чи є це нежитлове підсобне приміщення підвального типу, об'єктом нерухомого майна з його подальшою можливістю реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

З наданого КП «ОМБТІ та РОН» Листа від 16.11.2011 року, вбачається, що об'єкт площею 48,7 кв.м., розташований за адресою: м.Одеса, пляж «Аркадія» 16/2 не створено з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання, несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій. Об'єкт представляє собою штольню. Штольня - горизонтальна гірнича виробка, яка має безпосередній вихід на земну поверхню і служить для тих же цілей, що і стволи шахти. Штольні використовуються як головні розкривні виробки при розробці родовищ в районах з гористим рельєфом.

Так, згідно ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. 1.5. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 р. за № 157/6445 ( із змінами), державній реєстрації не підлягає право власності на штольні.

Як встановлено судом, КП «ОМБТІ та РОН» повідомило позивача, що нежитлове підсобне приміщення підвального типу площею 48,7 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2. не може бути зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

04.02.2013 року позивач звернувся із заявою до КП «ОМБТІ» та РОН», з проханням надати роз'яснення щодо рішення про відмову в державній реєстрації прав № 165650 від 29 січня 2013 року, прийнятого державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управліняння юстиції Шинкаренком Ю.В.

З Листа КП «ОМБТІ та РОН») № 835 10/52-Б від 04.02.2013 року вбачається, що рішенням державного реєстратора зазначено, що подані документи позивача не відповідають вимогам Закону та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують: на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2012 р. у справі №1522/11323/12 за ОСОБА_2 визнано право власності на підсобне приміщення загальною площею 48,65 кв. м., у той час як відповідно до технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» від 15.09.2011 р. об'єктом нерухомого майна є нежитлове приміщення підсобне підвального типу, при цьому приміщення є основним, а не підсобним. Крім цього, у рішенні державного реєстратора зазначено, що технічний паспорт підписано з порушенням вимог, встановлених п. 5.23. ДСТУ 4163-2003, п. 57 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що спірний об'єкт не є об'єктом нерухомого майна у розумінні чинного законодавства України, а отже, посилання позивача на ст. 331 ЦК України є необґрунтованими, оскільки не розташований на земельній ділянці спірний об'єкт не може бути об'єктом права власності або інших речових прав та права на нього не підлягають державній реєстрації. Спірне приміщення є штольнею, на яке не може бути визнане та зареєстроване право власності, не є капітальним будівництвом, що також виключає можливість визнання за ним права власності як на об'єкт нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги, що висновок суду першої інстанції про те, що до даних правовідносин не може бути застосована ст. 392 ЦК України є хибним , є неспроможними , з огляду на таке.

Відповідно ст. 392 ЦК України, пред'явити позов про визнання права власності може виключно власник. Тобто, на момент звернення до суду особа вже повинна мати юридичний статус власника певного майна, але оскільки її право власності на таке майно оспорюється або не визнається іншою особою (відповідачем), або втрачені правовстановлюючі документи, власник звертається до суду на підставі ст. 392 ЦК України. Визнання права власності за ст. 392 ЦК України є способом цивільно-правового захисту вже існуючого права, а не можливістю набуття права власності на майно за рішенням суду.

В свою чергу за змістом ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси особи, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 уже звертався до ОМР про визнання права власності.

Так, судами розглядалася справа №522/1823/16-ц, за результатами розгляду якої, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09.06.2017 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.102017 року, залишеним без змін Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.01.2019 року, вищезазначене рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09.06.2017 року було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

При цьому у постанові ВС від 17.01.2019 року зазначено, що: «Колегія суддів Верховного суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки спірне нежитлове приміщення є штольнею і розташоване на земельній ділянці, яка належить місцевій громаді м.Одеси в особі Одеської міської ради, та яка не була відведена позивачу у встановленому законом порядку, що також встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили».

Відповідно до ч.4, ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення , в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Таким чином, та обставина, що об'єкт, на який позивач просить визнати право власності є штольнею, встановлена в рішення суду апеляційної інстанції, з чим погодився і суд касаційної інстанції, тому колегія суддів вважає встановлені судом обставини такими, що мають преюдиційне значення у даній справі.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеса від 09 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.04.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.В. Вадовська

О.С. Комлева