Постанова

Іменем України

29 жовтня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/12486/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 21 травня 2019 року

в складі судді Ул'яновської О.В.

у справі №759/876/19 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та визначення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні своєю власністю, а саме 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира), звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути їй та її неповнолітнім дітям перешкоди у користуванні даною квартирою шляхом вселення зі встановленням порядку користування трикімнатною квартирою наступним чином: ОСОБА_1 виділити в користування житлову кімнату, площею 18,8 кв.м. з балконом; співвласнику ОСОБА_3 залишити в користуванні дві кімнати, житловими площами 14,5 кв.м. та 14,6 кв.м., які обладнані лоджіями; в загальному користуванні співвласників залишити кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридори.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивачка, діючи через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу скасування рішення суду вказувала на помилковий висновок суду щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що відповідачами чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Судом безпідставно покладено в основу рішенні обставини, встановлені Святошинським районним судом м. Києві в рішенні від 15.12.2016 у іншій справі, оскільки дані обставини не мають відношення до даної справи.

Також, як на підставу скасування рішення суду посилалася на грубе порушення судом норм процесуального права, які полягають в ухваленні рішення на стадії підготовчого провадження. Вказувала, що суд першої інстанції, не пересвідчившись в отриманні стороною позивача відзиву на позовну заяву, що позбавило останнього на подання відповіді на відзив, а також не маючи достовірних даних про належне повідомлення позивача та його представника про розгляд справи, на стадії підготовчого провадження ухвалив рішення.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 189 ЦПК України суд не з'ясував характеру спірних правовідносин, не встановив наявність заперечень сторін та склад учасників, не вирішив питання про відводи складу суду та не визначив порядок розгляду справи. Судом також в порушення вимог ст. 200 ЦПК України не постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження.

За вказаних обставин, просила скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_2. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачка ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_3 .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

За приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З аналізу вказаних положень закону можна дійти висновку, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном у разі порушення такого права третіми особами.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору дарування від 30.10.2014 ОСОБА_1 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Власником 3/4 частин квартири є відповідачка ОСОБА_3 , відповідно до договору дарування від 17.03.2016.

Отже, сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками спірної квартири.

Як вбачається матеріалів справи, а саме з технічного паспорту від 12.01.2011 спірна квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат, жилою площею 47,9 кв.м. Одна кімната, площею 18,8 кв.м., друга кімната, площею 14,5 кв.м. і третя кімната, площею 14,6 кв.м., кіхня, площею 7,6 кв.м., ванна кімната, площею 2,0 кв.м., вбиральня, площею 1 кв.м., коридор, площею 10,9 та 2,9 кв.м. Квартира обладнана балконом, 4,0 кв.м. та лоджією. Загальна площа квартири 76,3 к.в.м. (а.с. 7-9).

Зважаючи на те, що житлова площа квартири становить 47,9 кв.м., а ОСОБА_1 на праві власності належить 1/4 частина спірної квартири, то на її частку у праві власності припадає житлової площі 11,975 кв.м., а ОСОБА_3 , як власнику 3/4 частин, - 35,92 кв.м.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила усунути їй перешкоди у користуванні шляхом вселення її разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в кімнату, площею 18,8 кв.м. з балконом, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей.

За приписами статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про те, що вселення позивачки в кімнату, площею 18,8 кв.м., яка не відповідає її частці у праві спільної часткової власності, оскільки є значно більшою, за наявності кімнат іншої площі (14,5 кв.м. та 14,6 кв.м.), буде порушувати права іншого співвласника.

Беручи до уваги, що позивачем заявлялися вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення у кімнату, площею 18,8 кв.м., а інших вимог не заявлялося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про те, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Між тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі, якщо співвласники не дійшли згоди щодо користування спільним житлом, вони не позбавлені права вимагати відшкодування один від одного витрат понесених, одним із них, на утримання цього спільного житла.

Крім цього, позивачка не позбавлена права на звернення до суду за захистом свого права на користування власним майном у інший спосіб, передбачений законом.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для усунення перешкод шляхом вселення позивачки в кімнату, площею 18,8 кв.м., ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

За вказаних обставин, не мають правового значення доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги висновок дільничного, який на думку позивачки є доказом чинення їй перешкод у користування квартирою.

Посилання в рішенні суду на обставини, встановлені судом в рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2016 у іншій справі, не призвело до неправильного вирішення спору, а тому не є підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення позивача та її представника про дату, час та місце підготовчого судового засідання спростовуються матеріалами справи, а саме зворотним поштовим повідомленням (а.с. 23).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач та її представник не отримували відзиву на позовну заяву, що позбавило їх права на подання відповіді на відзив, а відтак і встановлення судом правовідносин, які виникли між сторонами, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, з огляду на таке.

За приписами статті 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на позовну заяву відповідачка ОСОБА_4 долучила докази направлення копії відзиву позивачу та її представнику (а.с. 29).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснила, що копію відзиву ОСОБА_1 відмовилася отримувати, у зв`язку з чим копію відзиву було перенаправлено її представнику ОСОБА_2 .

Дані пояснення ОСОБА_4 представник позивачки ОСОБА_2 . в судовому засіданні не заперечував.

Таким чином, є безпідставними посилання скаржника на те, що він був позбавлений права на подання відповіді на відзив.

Крім того, не подання відповіді на відзив у відповідності до вимог ст. 179 ЦПК України не перешкоджає суду встановити характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, та ухвалити рішення за наявними матеріалами.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, а саме не постановлення ухвали про закінчення підготовчого провадження та ухвалення в підготовчому провадженні рішення.

Дійсно, в порушення ст. 189 ЦПК України суд першої інстанції не постановив ухвалу про закінчення підготовчого провадження та в порушення ст. 200 ЦПК України в підготовчому провадженні ухвалив рішення за відсутності визнання відповідачами позову. Однак, таке порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, а тому в силу ст. 376 ЦПК України не може бути підставою для скасування рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай