ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Чернівці

Справа №713/975/19

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Герман Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вижницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про розстрочення сплати заборгованості за аліментами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Кибич І.А.),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вижницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про розстрочення сплати заборгованості за аліментами.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2013 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 листопада 2013 року й до досягнення дитиною повноліття.

З часу призначення аліментів ОСОБА_2 не подавала виконавчий лист №713/2825/13-ц, виданий 10.12.2013 року, на примусове виконання.

27 березня 2019 року відповідач звернулася із заявою про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, просила стягнути аліменти, починаючи з 18.11.2013 року.

___________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/911/19 Категорія

09 квітня 2019 року старшим державним виконавцем Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області відкрито виконавче провадження №58827652 та нарахована заборгованість зі сплати аліментів з квітня 2016 року в розмірі 18590 грн 33 коп.

Указував, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини. Погасити заборгованість єдиним платежем можливості не має, хоча й бажає її сплатити.

Крім того, він сплачує аліменти на утримання своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На даний час перебуває в шлюбі, має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який також перебуває на його утриманні. В сина встановлений діагноз «косоокість обох очей». Для відновлення зору дитини витрачаються значні кошти. Крім того, він регулярно надає матеріальну допомогу своїй матері ОСОБА_6 , яка є інвалідом другої групи, проживає одна, отримує пенсію в мінімальному розмірі, якої недостатньо для забезпечення всім необхідним для повсякденного життя.

З березня 2018 року працює неофіційно, виплатити заборгованість по аліментах за три роки, яка виникла не з його вини, та продовжувати щомісячно сплачувати аліменти на утримання доньки та двох синів, надавати матеріальну допомогу матері-інваліду, можливості не має. У нього відсутнє будь-яке рухоме чи нерухоме майно, за рахунок якого міг би погасити заборгованість.

Просив розстрочити сплату заборгованості за аліментами на 36 місяців щомісячними платежами в розмірі 516 грн 40 коп. на місяць.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що ним обрано правильний спосіб захисту на підставі статті 197 СК України, оскільки заявлено вимогу про розстрочення заборгованості зі сплати аліментів, нарахованої державним виконавцем при виконанні судового рішення, яке передбачає стягнення періодичних платежів. Разом з тим, рішення суду про стягнення аліментів не містить розміру заборгованості по їх сплаті, а тому звернення до суду в порядку статті 435 ЦПК України, як зазначено судом, вважає неправильним.

При вирішенні питання про розстрочення сплати заборгованості за аліментами судом першої інстанції не взято до уваги обставини справи та не надано оцінку доказам щодо його матеріального стану, наявності на утриманні інших дітей та матері, а також відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 , який представляє інтереси ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки він мав звернутися до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення про стягнення аліментів у порядку статті 435 ЦПК України.

Однак колегія суддів не погоджується з даними висновками суду.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та видано виконавчий лист 10 грудня 2013 року, що підтверджується копією виконавчого листа №713/2825/13-ц.

27 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Вижницького РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.

Постановою старшого державного виконавця Вижницького РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Мотовилець Н.Г. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №713/2825/13-ц.

Згідно копії довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03 червня 2019 року №14.5-24/ 6667 аліменти, починаючи з вересня 2018 року, нараховано в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на квітень 2019 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 18590 грн 33 коп. (а.с. 22 зворот -23).

На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до частини першої статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом на підставі статті 197 СК України.

Колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду про те, що позивачу необхідно було звернутися до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення про стягнення аліментів у порядку статті 435 ЦПК України, оскільки право на розстрочення сплату заборгованості за аліментами передбачено Сімейним кодексом України, який є спеціальним законом. Позивачем на свій розсуд обрано спосіб захисту прав, визначений законом, що є його правом.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , який згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого 13 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №14 змінив ім`я на ОСОБА_2 , має на утриманні доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №14.5-24/6313 від 24.05.2019 року вбачається, що станом на 30 квітня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 відсутня.

Крім того, позивач з 23 квітня 2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_1 на даний час офіційно не працює, що вбачається з копії трудової книжки.

Позивач заборгованість за аліментами визнає, бажає їх сплатити, однак у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, відсутністю поточних доходів, наявністю на утриманні ще двох дітей позивач не має можливості сплатити заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_3 в повному обсязі.

Разом тим, ураховуючи права та інтереси дитини на достатній рівень життя, колегія суддів приходить до висновку про розстрочення сплати заборгованості по аліментах на 12 місяців щомісячними платежами в сумі 1549 грн 19 коп. на місяць.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розстрочити ОСОБА_1 сплату заборгованості по аліментах перед ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 18590 гривен 33 копійки на 12 місяців щомісячними платежами в сумі 1549 гривень 19 копійок на місяць.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк