ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 636/5092/18

провадження № 22ц/818/4863/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Cащенка І.С., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування) сторін:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 Леонідівни представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 серпня 2019 року в складі судді Гуменного З.І.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника ОСОБА_3 звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 04 січня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3 600 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 30 червня 2018 року у неї утворилась заборгованість в загальному розмірі 200 212 грн. 26 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 3 344 грн. 85 коп., заборгованость за процентами за користування кредитом 190 790 грн. 26 коп., пеня та комісія 6 077 грн. 15 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 2 809 грн. 38 коп. судового збору.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 06 серпня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суду першої інстанції, пославшись на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), зазначив, що заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 07 квітня 2016 року з ОСОБА_1 стягнута сума заборгованості за кредитом в розмірі 3 344 грн. 85 коп.

29 серпня 2019 року ОСОБА_4 представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 висловила свою згоду на укладення кредитного договору та засвідчила її особистим підписом. Оскільки відповідачка не повернула кредит, суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в позові про стягнення відсотків за кредитом.

Зазначає, що оскаржуване рішення призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Судом першої інстанції проігноровано, що важливішою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 04 січня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3 600 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за указаним кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти ОСОБА_1 для споживчих потреб.

Відповідно до заяви (клієнт раніше ідентифікований за рахунком/карткою № НОМЕР_1 ) від 15 червня 2008 року ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також тарифами АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до пунктів 3.2., 3.3. Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

За правилами пункту 4.6. Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснити списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежу, а також списання грошових коштів з карткового рахунку у випадку настання строків платежів за іншим договором клієнта в розмірі, визначеному цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту карткового рахунку. Банк здійснює списання коштів в грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і придбання/продажу іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером.

Клієнт зобов`язаний в разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди банку (пункт 6.6. Умов та правил надання банківських послуг).

Як зазначено в пунктах 5.2. та 5.3. Умов та правил надання банківських послуг, в разі порушення держателем або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або в разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по картці (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частці в разі невиконання держателем та/або довіреною особою держателя своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим договором.

Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту, зобов`язаний не менш чим за 7 днів до введення змін поінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку згідно з пунктом 4.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Клієнт зобов`язаний в разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди банку.

Держатель зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою попередження виникнення овердрафту (пункти 6.6., 6.7. Умов та правил надання банківських послуг).

В пунктах 5.5.1, 5.7 Правил користування платіжною карткою зазначено, що за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (використання простроченого кредиту та овердрафту) власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами, які розміщені на офіційному банківському сайті (http://рrivatbank.ua/terms/pages/70).

Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх зобов`язань та інших зобов`язань за цим договором.

Обгрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що станом на 30 червня 2018 року у відповідачки утворилась заборгованість в загальному розмірі 200 212 грн. 26 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 3 344 грн. 85 коп., заборгованость за процентами за користування кредитом 190 790 грн. 26 коп., пеня та комісія 6 077 грн. 15 коп.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 639 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови , а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, попиту і пропозицій? які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмірі процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчисляється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчисляється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В заяві від 15 червня 2008 року, згідно з якою клієнт раніше ідентифікований за рахунком/карткою № НОМЕР_1 , відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитним коштами, а також пеню та комісію.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 січня 2008 року, посилався на Умови і правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифами банку, які розміщені на офіційному сайті позивача (http://рrivatbank.ua/terms/pages/70), як невід`ємної частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву від 15 червня 2008 року, згідно з якою клієнт раніше ідентифікований за рахунком/карткою № НОМЕР_1 , а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати пені та комісії, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, Умови та правила надання банківських послуг не може бути належним доказом, оскільки цей доказ залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та правила надання банківських послуг, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.рrivatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-якій редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 07 квітня 2016 року з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитом в загальному розмірі 22 077 грн. 28 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3 344 грн. 85 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом -14 565 грн. 89 коп.; комісія та пеня 2 877 грн. 15 коп.; штраф (фіксована частина) 250 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 1039 грн. 39 коп.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п.1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Леонідівни представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.С.Сащенко

О.Ю.Тичкова