Постанова

Іменем України

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 153/1329/16-ц

провадження № 61-24765св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Писарівка»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Писарівка» на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2017 року у складі судді Дзерина М. М. та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року у складі колегії суддів: Зайцева А. Ю., Панасюка О. С., Шеремети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Писарівка» (далі - СТОВ «Писарівка») про визнання договорів оренди землі недійсними, в якому просили визнати недійними: договір оренди землі від 25 січня 2015 року № 1544, укладений між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_1 ; договір оренди землі від 25 січня 2015 року № 1545, укладений, між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_1 ; договір оренди землі від 06 травня 2009 року № 1102, укладений між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 ; договір оренди землі від 19 липня 2012 року № 1286, укладений між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 ; договір оренди землі від 19 липня 2012 року № 1284, укладений між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 ; договір оренди землі від 19 липня 2012 року № 1285, укладений між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, а саме: 1) земельної ділянки, кадастровий номер :02:005:0312, площею 2,7671 га; 2) земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0372, площею 2,4749 га. 25 січня 2015 року між ним та СТОВ «Писарівка» були укладені договори оренди землі № 1544 та № 1545. Вказані договори були укладені з порушенням вимог закону, оскільки в них не зазначено істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент їх укладення, а саме: не вказано розміру орендної плати, її індексації та умов збереження стану об`єкта оренди. ОСОБА_2 набув у власність в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 земельні ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, а саме: 1) земельну ділянку, кадастровий номер :02:004:0373, площею 1,8767 га; 2) земельну ділянку, кадастровий номер: :02:004:0375, площею 1,8620 га; 3) земельну ділянку, кадастровий номер: :02:004:0374, площею 1,8627 га; 4) земельну ділянку, кадастровий номер: :02:005:0060, площею 2,1767 га; Під час оформлення спадщини ОСОБА_2 стало відомо, що вказані земельні ділянки були передані ОСОБА_3 в оренду СТОВ «Писарівка» на підставі договорів оренди: від 06 травня 2009 року № 1102; від 19 липня 2012 року № 1284; від 19 липня 2012 року № 1285; від 19 липня 2012 року № 1286. Зазначені договори оренди укладені з порушенням вимог закону. Так, у договорах оренди землі від 19 липня 2012 року № 1284, № 1285 та № 1286 не зазначено істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент їх укладення, а саме: розміру орендної плати, її індексації, відповідальності за її невнесення; умов збереження стану об`єкта оренди; сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; умов передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. При підписанні спірних договорів не складалися кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів і акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що мають бути невід`ємною частиною договору оренди землі. У договорах оренди землі від 25 січня 2015 року № 1544 та № 1545 не зазначено істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент їх укладення, а саме: розміру орендної плати, її індексації та умов збереження стану об`єкта оренди.Відсутність зазначених вище умов у договорах оренди призводить до порушення прав позивачів на володіння належними їм земельними ділянками, тоді як відповідач використовує їх незаконно. Невизначення на договірному рівні розміру орендної плати порушує права орендодавців на отримання належної компенсації за використання їх земельних ділянок. Відсутність актів встановлення меж земельної ділянки, схем їх розташування порушує права позивачів на інформацію про місце розташування ділянок, в результаті чого вони не мають змоги визначити, в якій саме частині поля знаходяться їх земельні ділянки та чи належно їх використовує відповідач.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі № 1544, укладений між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_1 , речове право згідно з яким зареєстровано Реєстраційною службою Ямпільського району Вінницької області 11 лютого 2016 року, номер запису про інше речове право 13249023, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 28233663 від 15 лютого 2016 року. Визнано недійсним договір оренди землі № 1545, укладений між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_1 , речове право згідно з яким зареєстровано Реєстраційною службою Ямпільського району Вінницької області 11 лютого 2016 року, номер запису про інше речове право 13249071, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 28233724 від 15 лютого 2016 року. Визнано недійсним договір оренди землі №1102 від 06 травня 2009 року, укладений між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 , який зареєстровано Відділом Держкомзему у Ямпільському районі Вінницької області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 січня 2012 року за № 03837. Визнано недійсним договір оренди землі № 1286 від 19 липня 2012 року, укладений між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 , який зареєстровано Відділом Держкомзему у Ямпільському районі Вінницької області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 жовтня 2012 року за № 08910. Визнано недійсним договір оренди землі № 1284 від 19 липня 2012 року, укладений між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 , який зареєстровано Відділом Держкомзему у Ямпільському районі Вінницької області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 жовтня 2012 року за № 08909. Визнано недійсним договір оренди землі № 1285 від 19 липня 2012 року, укладений між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 , який зареєстровано Відділом Держкомзему у Ямпільському районі Вінницької області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 жовтня 2012 року за № 08897. Стягнуто з СТОВ «Писарівка» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 102,42 грн та на користь ОСОБА_2 - в сумі 2 204,84 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 орендної плати не можна вважати погодженням позивачів з умовами договору оренди землі, так як ця плата лише частково задовольняла потреби орендодавців і фактично була компенсацією за використання їхньої землі. Оспорювані договори оренди землі є несправедливими, оскільки вони суттєво звужують майнові права громадян, а також в них відсутні істотні умови, передбачені частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», що є безумовною підставою для визнання договорів недійсними.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року апеляційну скаргу СТОВ «Писарівка» задоволено частково. Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2017 року в частині визнання недійсним договору оренди землі від 06 травня 2009 року № 1102, укладеного між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 , та в частині стягнення з СТОВ «Писарівка» на користь ОСОБА_2 судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині. В задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди землі від 06 травня 2009 року № 1102, укладеного між ОСОБА_3 та СТОВ «Писарівка», зареєстрованого Відділом Держкомзему у Ямпільському районі Вінницької області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 січня 2012 року за № 03837, відмовлено.В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Стягнуто з СТОВ «Писарівка» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 653,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь СТОВ «Писарівка» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 606,32 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про визнання недійсним договору оренди землі від 06 травня 2009 року № 1102, укладеного між ОСОБА_3 та СТОВ «Писарівка», з тих підстав, що в зазначеному договорі відсутня істотна умова, передбачена статтею 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент його укладення, а саме не погоджено питання щодо індексації орендної плати, у зв`язку з чим порушуються права позивача, є помилковим, оскільки місцевий суд не в повній мірі дослідив умови укладеного договору, його пункт 10, не врахував законодавство, що регулювало правовідносини сторін у 2009 році та не встановив, яке право орендодавця у зв`язку з цим порушене і чи це порушення зумовлює застосування такого способу захисту, як визнання правочину недійсним. В рішенні суду першої інстанції не зазначено, яке саме право ОСОБА_2 порушується не погодженням, на його думку, в договорі оренди землі від 06 травня 2009 року № 1102 питання щодо індексації орендної плати, і такого порушення колегія апеляційного суду не вбачає. В решті суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду щодо визнання недійсними інших спірних договорів оренди землі.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У травні 2017 року СТОВ «Писарівка» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2017 року і рішення Апеляційного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року в частині залишення без змін рішення місцевого суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга СТОВ «Писарівка» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не в повному обсязі дослідили умови оспорюваних договір оренди землі в частині розміру орендної плати та погодження її індексації. Дослідження тільки першої частини викладеного тексту пункту 9 щодо орендної плати, її розміру, індексації, способу та умов розрахунків без дослідження і оцінки викладеного у подальшому цього пункту стало причиною неповноти та неправильності висновків судів, оскільки за наявності інших обставин та доказів це не є безумовною підставою для визнання правочинів недійними відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Факт незазначення у спірних договорах оренди землі саме розміру орендної плати жодним чином не порушує права ОСОБА_2 , оскільки він отримував таку плату в натуральній формі в розмірі, який відповідає Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок і земельних частко (паїв)» від 19 серпня 2008 року № 725/2008. Виплата орендної плати ОСОБА_2 , згідно з договорами оренди землі № 1284, № 1285, № 1286, здійснювалася з врахуванням індексу інфляції. ОСОБА_2 та СТОВ «Писарівка», укладаючи вищевказані договори оренди землі, дійшли згоди щодо всіх істотних умов, що підтверджується власноручними підписами обох сторін. Протягом дії оспорюваних договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час отримання орендної плати жодного разу не зверталися до СТОВ «Писарівка» з вимогою про збільшення її розміру чи з інших питань щодо виплати чи зміни орендної плати, несправедливого її розміру тощо. Судами попередніх інстанцій не встановлено, чи дійсно права позивачів порушені та не з`ясовано, в чому полягає таке порушення.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Ямпільського районного суду Вінницької області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу № 153/1329/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року в частині скасування рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2017 року щодо визнання недійним договору оренди землі від 06 травня 2009 року № 1102, укладеного між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 , і стягнення з СТОВ «Писарівка» на користь ОСОБА_2 судових витрат та ухвалення нового рішення у вказаній частині не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди

землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6 , 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно з частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яка знаходиться на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, кадастровий номер :02:002:0372, площею 2,4749 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18 вересня 2015 року, посвідченим Бешинською Г. А., державним нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області, та зареєстрованим в реєстрі за № 1470.

25 січня 2015 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Писарівка» укладено договір оренди землі № 1544, згідно з яким ОСОБА_1 мав намір передати СТОВ «Писарівка» в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0372. Згідно з актом прийому-передачі ОСОБА_1 (орендодавець) передав в оренду СТОВ «Писарівка» (орендарю) земельну ділянку площею 2,4749 га на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Актом погодження та закріплення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 встановлено в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки площею 2,4749 га на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. 11 лютого 2016 року вказаний договір зареєстровано Реєстраційною службою Ямпільського району Вінницької області, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 28233663.

ОСОБА_1 також є власником земельної ділянки, що знаходиться на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, кадастровий номер :02:005:0312, площею 2,7671 га, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17 квітня 2015 року, посвідченим Бешинською Г. А., державним нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області, та зареєстрованим в реєстрі за № 540.

25 січня 2015 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Писарівка» укладено договір оренди землі № 1545, згідно з яким ОСОБА_1 мав намір передати СТОВ «Писарівка» в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0312. Згідно з актом прийому-передачі ОСОБА_1 (орендодавець) передав в оренду СТОВ «Писарівка» (орендарю) земельну ділянку площею 2,7671 га на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Актом погодження та закріплення меж земельної ділянки № 1317 встановлено в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки площею 2,7671 га на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. 11 лютого 2016 року вказаний договір зареєстровано Реєстраційною службою Ямпільського району Вінницької області, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 28233724.

Також встановлено, що ОСОБА_3 був власником земельної ділянки, яка знаходиться на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, кадастровий номер: :02:004:0374, площею 1,8627 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

19 липня 2012 року між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі № 1284, згідно з яким ОСОБА_3 передав в оренду СТОВ «Писарівка» належну йому на підставі державного акта серії ЯБ № 719062 земельну ділянку площею 1,8727 га строком на 15 років. Згідно з актом прийому-передачі ОСОБА_3 передав в оренду СТОВ «Писарівка» земельну ділянку площею 1,8727 га на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Цей договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Ямпільському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 жовтня 2012 року.

ОСОБА_3 був власником земельної ділянки, що знаходиться на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, кадастровий номер :02:005:0060, площею 2,1767 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

19 липня 2012 року між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі № 1285, згідно з яким ОСОБА_3 передав в оренду СТОВ «Писарівка» належну йому на підставі державного акта серії ЯБ № 719184 земельну ділянку площею 2,1767 га строком на 15 років. Згідно з актом прийому-передачі ОСОБА_3 передав в оренду СТОВ «Писарівка» земельну ділянку площею 2,1767 га на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області.

ОСОБА_3 також був власником земельної ділянки, що знаходиться на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, кадастровий номер :02:004:0375, площею 1,8620 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

19 липня 2012 року між СТОВ «Писарівка» та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі № 1286, згідно з яким ОСОБА_3 передав в оренду СТОВ «Писарівка» належну йому на підставі державного акта серії ЯБ № 719063 земельну ділянку площею 1,8620 га строком на 15 років. Згідно з актом прийому-передачі ОСОБА_3 передав в оренду СТОВ «Писарівка» земельну ділянку площею 1,8620 га на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Цей договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Ямпільському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 жовтня 2012 року.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а саме земельні ділянки площею 1,8767 га, 1,8620 га, 1,8627 га, 2,1767 га на території Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, що підтверджено свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 26 серпня 2016 року, виданими Бешинською Г. А . , державним нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області, та зареєстрованими у реєстрі за №№ 1424, 1425, 1426, 1427 відповідно. Речове право на нерухоме майно зареєстровано 26 серпня 2016 року.

Згідно з витягом із списків на видачу зерна (орендної плати за земельний пай) по СТОВ «Писарівка» за 2014-2016 роки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом зазначеного періоду отримували орендну плату.

Протягом 2008-2015 років СТОВ «Писарівка» було здійснено нарахування та виплату орендної плати ОСОБА_3 .

Згідно з витягом із нарахувань орендної плати за 2016 рік ОСОБА_2 за вищевказаний рік було здійснено нарахування орендної плати.

В договорах оренди землі від 19 липня 2012 року № 1284, № 1285 та № 1286, укладених між ОСОБА_3 та СТОВ «Писарівка», передбачено, що орендна плата сплачується орендарем у змішаній, натуральній, відробітковій та грошовій формі, однак грошова форма не вказана та не погоджено питання щодо індексації орендної плати.

У пункті 9 договорів оренди землі від 25 січня 2015 року № 1544 та № 1545, укладених між ОСОБА_1 та СТОВ «Писарівка» зазначено, що орендна плата сплачується орендарем у змішаній натуральній, відробітковій та грошовій формі, грошова форма у розмірі 3 %, однак не визначено точний розмір орендної плати та не погоджено питання щодо її індексації.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що зазначений у пункті 9 договорів оренди від 25 січня 2015 року № 1544 та № 1545, укладених між ОСОБА_1 та СТОВ «Писарівка», розмір орендної плати з прив`язкою до «3 %» є незрозумілим, оскільки сторони не зазначили, від якої певної суми цей відсоток має бути розрахований, що свідчить про невідповідність договорів вимогам статті 15 Закону України «Про оренду землі». Інші положення цих договорів шляхом тлумачення також не дають підстав дійти розуміння такої істотної умови як розмір орендної плати.

Доводи касаційної скарги СТОВ «Писарівка» про те, що в пункті 9 договорів оренди від 25 січня 2015 року № 1544 та № 1545, укладених між ОСОБА_1 та СТОВ «Писарівка», орендна плата визначена в розмірі 3 % грошової оцінки землі, що відповідає Указу Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок і земельних часток (паїв)», є неспроможними, оскільки договори таких умов не містять.

Пунктом 1 Указу Президента України від 01 вересня 2008 року № 725/2008 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» зі змінами, внесеними Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок і земельних часток (паїв)», визначено, що одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Частинами четвертою-сьомою статті 5 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки. Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами.

Тобто вищевказаним Указом Президента України не визначено, про яку саме вартість земельної ділянки йдеться: нормативну грошову чи експертну грошову. Також заявником не надано доказів про узгодження сторонами такої вартості для обчислення розміру орендної плати. Зазначене дає підстави для висновку про те, що сторонами не було узгоджено всіх істотних умов договору оренди.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про визнання недійсними договорів оренди землі від 19 липня 2012 року № 1284, № 1285 та № 1286, укладених між ОСОБА_2 та СТОВ «Писарівка», оскільки зазначення в них, що орендна плата сплачується орендарем у змішаній, натуральній, відробітковій та грошовій формі, не можна вважати визначенням розміру орендної плати. Тобто із вказаних положень договору неможливо визначити суму орендної плати, щодо якої сторони досягли згоди. Крім того, у вказаних договорах оренди не погоджено питання щодо індексації орендної плати, що також свідчить про неузгодженість між сторонами істотних умов договорів.

Індексація, відповідно до статті 289 Податкового Кодексу України, розраховується відповідно до нормативної грошової оцінки землі. Однак відсутність у спірних договорах грошової оцінки унеможливлює проведення індексації, визначення її розміру та відповідної виплати, що є порушенням прав орендодавця та підставою для визнання таких договорів недійсними відповідно до статей 203, 215 ЦК України.

Доводи заявника про те, що ОСОБА_1 та СТОВ «Писарівка», укладаючи договори оренди землі від 25 січня 2015 року № 1544 та № 1545, а також ОСОБА_2 та СТОВ «Писарівка», укладаючи договори оренди землі від 19 липня 2012 року № 1284, № 1285 та № 1286, дійшли згоди з усіх істотних умов цих договорів, не спростовують встановлених судами попередніх інстанцій обставин, які відповідно до закону є підставою для визнання цих договорів недійними.

Аргументи СТОВ «Писарівка» про те, що факт незазначення у спірних договорах оренди землі точного розміру орендної плати не порушує прав позивачів та їх законних інтересів, протягом дії цих договорів вони не зверталися до СТОВ «Писарівка» з вимогами про збільшення чи зміну розміру орендної плати, не заслуговують на увагу, оскільки позивачі скористалися своїм правом на звернення за захистом до суду в обраний ними спосіб, який відповідає закону, з обґрунтуванням порушень їх прав, яким судами дана належна правова оцінка та які не були спростовані відповідачем.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цими судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої (у незміненій частині) та апеляційної інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України 2004 року) від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення суду першої інстанції (у незміненій частині) та апеляційного суду відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариство з обмеженою відповідальністю «Писарівка» залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2017 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов