ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Херсон

справа № 649/1002/17

провадження № 22-ц/819/87/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області, діючого в інтересах держави в особі Верхньорогачицької селищної ради, Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Головного управління пенсійного Фонду України в Херсонській області на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області у складі судді Соловйова В.В. від 24 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, зазначаючи, що 26 жовтня 2015 року вона придбала у відповідача громадський будинок, який розташований по вул. Ярослава Мудрого, 154 в смт. Верхній Рогачик Верхньорогачицького району Херсонської області, сплативши на користь продавця вартість будівлі у розмірі 62 000грн.

ОСОБА_6 зобовязався на її вимогу нотаріально оформити договір купівлі-продажу майна, однак відмовляється це зробити, мотивуючи відмову тим, що на даний час земельна ділянка, на якій розташована будівля, не має кадастрового номера, без якого неможливе нотаріальне посвідчення угоди.

Посилаючись на те, що виконавши умови договору купівлі-продажу належним чином, вона, через відмову відповідача від нотаріального посвідчення укладеної ними угоди, позбавлена можливості зареєструвати своє право власника в установленому законом порядку, позивач просила суд на підставі частини другої статті 220 ЦК України визнати договір купівлі-продажу громадського будинку, розташованого по вул. Ярослава Мудрого,154 в смт. Верхній Рогачик Верхньорогачицького району Херсонської області, що був укладений 26.10.2015 року між нею та ОСОБА_6, дійсним. Визнати за нею право приватної власності на зазначене нерухоме майно, яке складається із складу-магазину літ. А загальною площею 228,9кв.м., складу літ.Б загальною площею 161,2 кв.м., погребу з шийкою літ. В загальною площею 134,7 кв.м., а також огорожі №1, воріт №2, хвіртки №3, вимощення №I.

Рішенням суду від 24 листопада 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської області, діючи в інтересах держави в особі Верхньорогачицької селищної ради, Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову та вирішити питання про поворот виконання рішення суду першої інстанції шляхом скасування державної реєстрації прав на спірний обєкт нерухомості.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать положенням цивільного законодавства, зокрема статті 220 ЦК України, яка регулює питання щодо правових наслідків недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Суд визнав дійсним договір відчуження нерухомого майна, правовстановлюючі документи на яке у відповідача відсутні та яке за своєю правовою природою є самочинним будівництвом на земельній ділянці, яка для цієї мети в установленому законом порядку не виділялася. Прокурор вказав також на порушення судом виключної підсудності даної справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. Будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду ОСОБА_5Я та ОСОБА_6 неодноразово до суду апеляційної інстанції не зявлялися та пояснень щодо доводів апеляційної скарги не надали.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем виконано всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, а відповідач відмовився посвідчувати угоду нотаріально, тому укладений між ними 26.10.2015 року договір слід визнати дійсним відповідно до частини 2 статті 220 ЦК України та визнати за позивачем право власності на придбане нею за угодою нерухоме майно.

Справу суд розглянув у відсутність сторін, зважаючи на подані кожним із них заяви та визнання відповідачем позову.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 26.10.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу громадського будинку, розташованого по вул.Ярослава Мудрого, 154 в смт. Верхній Рогачик Херсонської області, вартістю 62 000гривень.

Наведену обставину суд вважав підтвердженою розпискою ОСОБА_6 від 26.10.2015 року про одержання від ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 62 000гривень та передачу їй технічної документації на будинок та самого будинку.

Факт існування наведеного будинку як обєкта цивільно-правових відносин суд вважав підтвердженим технічним паспортом, відповідно до якого за наведеною вище адресою розташовано: літ. А склад-магазин загальною площею 228,9кв.м.; літ. Б склад загальною площею 161,2 кв.м., літ. В погріб з шийкою загальною площею 134,7кв.м., а також №1 огорожа, №2 ворота, №3 хвіртка, №I вимощення.

Відповідно до вимог статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд можу визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Всупереч наведеним положенням цивільного законодавства та розясненням Пленуму Верховного Суду України щодо застосування статті 220 ЦК України суд не зясував, чому спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений та чи не існували передбачені законом перешкоди для його укладення і нотаріального посвідчення.

Так, відповідно до положень статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (частина 3 статті 334 ЦК України).

Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина 4 статті 334 ЦК України).

Право на спірне нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Матеріали справи не містять правовстановлюючого документа, який би підтверджував право ОСОБА_6 на громадський будинок, що розташований по вулиці Ярослава Мудрого, 178 «А» в смт В.Рогачик Херсонської області, та державну реєстрацію цього права компетентним органом.

Натомість у технічному паспорті на наведену будівлю, виготовленому ТОВ «Укртехінвентаризація» станом на 17 жовтня 2017 року на замовлення позивача, інформація про власника відсутня, а в схематичному плані земельної ділянки зазначено про те, що склад-магазин літ. »А» площею 281,5 кв.м., склад літ. «Б» площею 196,6 кв.м., підвал літ. «В» площею 177,6 кв.м. збудовано самочинно.

При цьому зазначені будівлі зведені на земельній ділянці площею 2130кв.м., яка в користування ОСОБА_6 в установленому законом порядку не виділялася.

Відповідно до положень статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, не набувши право власності на спірне нерухоме майно в установленому законом порядку, ОСОБА_6 не мав права здійснювати повноваження власника щодо розпорядження цим майном, а звідси договір купівлі-продажу щодо спірного майна не міг бути посвідченим нотаріально.

Не встановивши повно обставини, які мають значення для справи та не застосувавши закон, який регулює відносини, що виникають із права власності на нерухоме майно, суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених частиною 2 статті 220 ЦК України підстав для задоволення позову ОСОБА_5, тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову як безпідставного.

Скасовуючи рішення суду із наведених вище підстав, колегія суддів звертає увагу на порушення судом правил територіальної, а саме: виключної, підсудності, за якими позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Оскільки спірне нерухоме майно знаходиться в смт Верхній Рогачик Верхньорогачицького району Херсонської області, справа не підсудна Великолепетиському районному суду Херсонської області.

Згідно зі статтею 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прйнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у звязку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції сторони не заявили про непідсудність справи, колегія суддів вважає, що за наслідком скасування ухваленого судом рішення відсутні підстави для направлення справи до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Відповідно до вимог частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, а судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із позивача на користь прокуратури Херсонської області підлягають стягненню понесені нею на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги судові витрати в розмірі 1920 гривень.

Заяву прокуратури Херсонської області про поворот виконання рішення суду шляхом скасування державної реєстрації прав на спірний обєкт нерухомості колегія суддів вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, порушене прокурором питання вирішено на законодавчому рівні і не потребує вирішення судом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь прокуратури Херсонської області, яка знаходиться в м. Херсоні, вул. Михайлівська, 33, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04851120, судові витрати на сплату судового збору в сумі 1920 грн (одна тисяча девятсот двадцять гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 28 березня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова