Рішення набрало чинності "___"_________20____р. Справа № 665/1633/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2019 р. Чаплинський районний суд Херсонської області в складі :

головуючої судді - Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання - Ткаченко Л.Г.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2007 року. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу ними було придбано житловий будинок садибного типу, розташований по АДРЕСА_1 . Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у простій письмовій формі у виді розписки, то рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 14.10.2011 року вказаний договір було визнано дійсним та визнано право власності за ОСОБА_2 ..

Зазначає, що оскільки відповідно до ст. 60 СК України, вказане майно набуто в період шлюбу, то воно перебуває у правовому режимі спільного сумісного майна подружжя, та відповідно до ст. 70 ч.1 СК України їх частки є рівними. Згоди між сторонами про добровільний поділ майна не досягнуто. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 24.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та призначено підготовче судове засідання по справі

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила позов задовольнити.

ОСОБА_2 в підготовче судове засідання також не з`явився, подавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У зв`язку з викладеним, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2007 року до 03 вересня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області №665/848/18 від 03.09.2018 року про розірвання шлюбу між сторонами.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 14.10.2011 року №2-906/11 визнано договір купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 дійсним та визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 .

З вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_2 , перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , 15.07.2011 року уклав договір купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Оскільки вказаний договір було укладено у простій письмовій формі у виді розписки, то вищевказаним рішенням суду спірний правочин було визнано дійсним та відповідно визнано право власності за відповідачем на нерухоме майно.

З витягу про державну реєстрацію прав, СЕЕ №233876 від 03.05.2012 року вбачається, що на підставі вказаного рішення суду, 03 травня 2012 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що спірний будинок було придбано відповідачем за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за їх спільні кошти.

Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України,ст. 368 ЦК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Статтею 50 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

При розгляді справ про поділ майна подружжя слід мати на увазі, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: а) час набуття такого майна; б) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); в) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ч.2ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Вирішуючи питання з приводу заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Судом установлено, що 06 жовтня 2007 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням суду 03 вересня 2018 року. За час подружнього життя сторонами було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку, що був придбаний ним у 2011 році.

Спірний об`єкт нерухомості було придбано сторонами у 2011 році на спільні кошти, оскільки встановлено, що сторони по справі в період з 2007 року по 2018 рік перебували в зареєстрованому шлюбі, мали взаємні права, обов`язки та спільний сімейний бюджет, а тому в силу ст. ст. 60, 61, 74 СК України, таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін.

Частиною першою статті 70 СК встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, та Великою Палатою Верховного Суду України у постанові від 21 листопада 2018 року у цивільній справі № 372/504/17 (касаційне провадження № 14-325цс18).

Згідно роз`яснень, які маються в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК (частина четверта статті 71 СК).

Як встановлено судом, спірне майно подружжя - житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , придбаний під час шлюбу; підтверджень домовленості про зміну співвідношення часток, виділу майна чи присудження одному з подружжя грошової компенсації за його частку суду не надано.

З огляду на встановлені обставини в судовому засіданні та положення ч. 2 ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України, суд дійшов до висновку про те, що у результаті придбання подружжям будинку грошові кошти за його придбання несли як чоловік, так і дружина, оскільки жодною зі сторін не надано доказів придбання майна в рахунок особистих коштів, а тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а отже підлягає поділу у рівних частках - по 1/ 2 частині, кожному.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні слід визнати рівними та виділити ОСОБА_1 Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 -задовольнити.

Поділити майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Пилипенко