Справа № 148/1427/18
Провадження № 22-ц/801/617/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 рокуСправа № 148/1427/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 січня 2019 року, постановлене у складі судді Саламаха О.В., в приміщенні Тульчинського районного суду Вінницької області,

встановив:

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» (далі ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позовні вимоги мотивовано тим, що після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач прийняв спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 4,4716 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

У 2016 році позивачу стало відомо про існування договору оренди вищезазначеної земельної ділянки з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» і ознайомившись з копією договору, позивач виявив підроблення свого підпису в графі «Орендодавець».

Відсутність волевиявлення щодо підписання даного договору підтверджується висновком почеркознавчої експертизи від 06 липня 2018 року, в якому зазначено, що підпис в графі «Орендодавець», перед прізвищем «ОСОБА_3» у договорі оренди землі № 327/Б від 15 жовтня 2013 року та підпис у графі «Від орендодавця земельну ділянку передав» в акті приймання та передачі земельних ділянок в оренду перед прізвищем «ОСОБА_3» виконані не самим ОСОБА_3, а іншою особою.

Позивач зазначив, що вказаний правочин ним не підписувався, що в свою чергу свідчить про відсутність його волевиявлення на настання правових наслідків за правочином, тому просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 327/Б, укладений 15 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 січня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі № 327/Б від 15 жовтня 2013 року, зареєстрований реєстраційною службою Тульчинського району Головного управління юстиції у Вінницькій області, індексний номер: 22113559 від 26.05.2014, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ Агрокомплекс «Зелена долина».

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою, тобто спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_3 а тому суд дійшов висновку про недійсність спірного договору на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» подано апеляційну скаргу вказуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та помилково не врахував, що позов пред'явлено з порушенням строку позовної давності, при цьому відповідач просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволені позову з цих підстав.

14 березня 2019 року надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» у якому вказував на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 вересня 2013 року та згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, є власником земельної ділянки, площею 4,4716 га, кадастровий номер НОМЕР_1, виданого 14 лютого 2003 року Тульчинською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 04 січня 2003 року № 5, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 300, що розташована на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 7).

Згідно договору оренди землі № 327/Б від 15 жовтня 2013 року, позивач передав відповідачу у користування вказану земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 4,4716 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, строком на 10 років (а.с. 9-10).

Державну реєстрацію вказаного договору проведено 26 травня 2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 22113559 (а.с. 11).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи за №3549/3550/18-21 від 06 липня 2018 року, проведеної в рамках кримінального провадження №0000192 Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис в графі «Орендодавець», перед прізвищем «ОСОБА_3» у договорі оренди землі № 327/Б від 15 жовтня 2013 року та підпис у графі « Від орендодавця земельну ділянку передав» в акті приймання та передачі земельної ділянки в оренду перед прізвищем «ОСОБА_3» виконані не самим ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.85-91).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір, укладений від імені орендодавця підписаний не ним, а іншою особою, тобто спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому наявні підстави для визнання договору оренди землі недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, оскільки позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у 2016 році, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є початком перебігу строку позовної давності, тому він не знав і не міг довідатися раніше про порушення свого права. Отже, підстав для застосування позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, немає, оскільки позивач вказаний строк не пропустив.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про визнання договору оренди землі недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, а також з тим, що відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідачем до суду першої інстанції подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с. 91).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статті 255 ЦК України.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням наведеного та на підставі статті 261 ЦК України початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, врахувавши наведені вище норми права, встановивши, що оспорюваний правочин, укладений від імені ОСОБА_3, підписано не ним, а іншою особою, що підтверджено висновком експерта, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

При цьому суд першої інстанції правильно врахував, що про укладення оспорюваного правочину ОСОБА_3 дізнався лише у 2016 році, а з позовом до суду звернувся 10 серпня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про неправильне вирішення судом першої інстанції питання застосування строку позовної давності є безпідставними, оскільки висновком експерта 3549/3550/18-21 від 06 липня 2018 року встановлено, що договір оренди землі № 327/Б від 15 жовтня 2013 року, підписаний не ОСОБА_3, а іншою особою, отже позивач не знав і не міг знати про укладення оспорюваного ним правочину.

Крім того, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки позовна давність не обчислюється з моменту підписання договору оренди землі, укладеного без волевиявлення орендодавця.

Щодо посилань представника відповідача на довіреність (а.с.35) від 24.09.2013 року, якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_5 на представництво його інтересів з ряду питань, то суд звертає увагу на те, що вказана довіреність видана до дати укладення спірного договору і ОСОБА_5 не була уповноважена на укладення даного договору, до того ж зазначена довіреність не спростовує факту, що підпис в оскаржуваному договорі виконано не самим ОСОБА_3, а іншою особою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності та правильно виходив з того, що перебіг позовної давності починається не з моменту отримання позивачем плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки встановлено, що оспорюваний договір позивач не підписував, а відтак про його існування з 15 жовтня 2013 року він знати не міг.

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-48цс15 та в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року №61-4845св18, від 11 квітня 2018 року №61-1196св18, від 12 квітня 2018 року № 61-48св18.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення скаржником вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» залишити без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ В.В. Оніщук

Судді /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ Т.О. Денишенко

Згідног із оригіналом:

Головуючий В.В. Оніщук