П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019року м. Київ

Справа № 760/24852/18

Провадження: № 22-ц/824/2963/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЛукяненкоЖанни Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Усатової І.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ЛукяненкоЖ.В. в інтересах ОСОБА_2 звернуласьдо суду із вказаним позовом, в якому просила зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі по тексту ПАТ «Укрзалізниця) запропонувати ОСОБА_2 іншу роботу на цьому підприємстві на рівнозначній посаді у зв'язку з ліквідацією 01.07.2017 року Департаменту електропостачання ПАТ «Українська залізниця», а відтак і посади начальника Департаменту електропостачання ПАТ «Українська залізниця», яку останній обіймає з 29.12.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посада, яку позивач обіймав з 29.12.2015 року була ліквідована 01.07.2017 року, без попереднього попередження про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та пропозицій іншої роботи в ПАТ «Українська залізниця», що призвело до порушення його трудових прав і обов'язків.

Одночасно представником ОСОБА_2 - адвокатом ЛукяненкоЖ.В. було порушено питання про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «Українська залізниця» вчиняти певні дії, а саме: призначати на вакантні посади ПАТ «Українська залізниця»: директорів (апарату управління), заступників директорів (апарату управління), директорів департаментів та їх перших заступників, головних інженерів, заступників директорів департаментів; начальників департаментів та їх перших заступників, заступників директорів регіональних філій та головних інженерів регіональних філій; директорів філій та їх перших заступників, заступників та головних інженерів філій, оскільки відсутність відповідних вакансій може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Лукяненко Ж.В. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що відсутність вакантних рівнозначних посад посаді, що наразі займає позивач, може мати вплив на виконання майбутнього судового рішення, оскільки з моменту подання позову відбулось призначення на вакантну посаду заступника директора Департаменту електрифікації та електропостачання ПАТ «Українська залізниця».

У відзиві на апеляційну скаргу Сидорова Ю.В. в інтересах ПАТ «Українська залізниця» зазначила, що у випадку задоволення заяви ОСОБА_2 фактично ухвалюється рішення по суті спору без розгляду справи. Крім того, відповідно до п. 19 Статуту АТ «Укрзалізниця» самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис.

4 січня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито провадження у даній справі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Лукяненко Ж.В. підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просила її задовольнити.

Представник АТ «Укрзалізниця» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, який з'явився в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у даній заяві не наведено обставин, які б вказували на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, при цьому вказані заходи повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи збалансованості інтересів сторін.

Колегія суддів погоджується з даним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття судом заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А у пункті 4 даної постанови роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання вчинити дії, зокрема, просив зобов'язати відповідача запропонувати йому, ОСОБА_2, іншу роботу на цьому підприємстві на рівнозначній посаді у зв'язку з ліквідацією 01.07.2017 року Департаменту електропостачання ПАТ «Українська залізниця», а відтак і посади начальника Департаменту електропостачання ПАТ «Українська залізниця», яку він обіймає з 29.12.2015 року.

Порушуючи питання про забезпечення позову, Лукяненко Ж.В. в інтересах ОСОБА_2 просила заборонити ПАТ «Українська залізниця» вчиняти певні дії, а саме: призначати на вакантні посади ПАТ «Українська залізниця»: директорів (апарату управління), заступників директорів (апарату управління), директорів департаментів та їх перших заступників, головних інженерів, заступників директорів департаментів; начальників департаментів та їх перших заступників, заступників директорів регіональних філій та головних інженерів регіональних філій ; директорів філій та їх перших заступників, заступників та головних інженерів філій.

Разом з тим, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам та є прямим втручанням у внутрішню діяльність відповідача.

Забезпечення позову в обраний позивачем спосіб призвело б до фактичного вирішення справи без їїрозгляду по суті заявлених вимог.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги Лукяненко Ж.В. про те, що відмова суду забезпечити позов позбавляє можливості захистити трудові права ОСОБА_2, оскільки відсутність вакантних рівнозначних посад посаді, що наразі займає позивач може мати вплив на виконання майбутнього судового рішення, колегія суддів відхиляє.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішення питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ЛукяненкоЖ.В. підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Лукяненко ЖанниВолодимирівни в інтересах ОСОБА_2залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 23 березня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль