Справа № 242/4364/18
Провадження № 2/242/280/19
19 березня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сафроновій К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного загального позовного провадження справу в місті Селидове цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків, -
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.08.2018 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито за правилами позовного (загального) провадження та було призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.02.2019 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання представник позивача, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, в судове засідання не зявилась та причин своєї неявки суду не повідомила. Згідно ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 28.09.2011 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50002187, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 39 592,86 доларів США зі сплатою 9,90% річних та терміном кредитування на 60 місяців на придбання автомобіля марки AUDI A4, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, об'ємом двигуна 1 798 куб. см.
Додатковою угодою № 1 до кредитного договору від 03 жовтня 2012 року ОСОБА_1 отримала суму додаткового кредиту у розмірі 11 026,60 доларів США, що дорівнює 89 921,92 грн., на оплату страхових платежів.
Згідно договору застави транспортного засобу № 50002187 від 30 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, ОСОБА_1 (заставодавець) з метою забезпечення виконання вимог кредитного договору № 50002187 від 28.09.2011 року передає у заставу ТОВ "Порше Мобіліті" (заставодержатель) предмет застави - автомобіль марки AUDI A4, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, об'ємом двигуна 1 798 куб. см.
05.10.2015 року ТОВ "Порше Мобіліті" на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, якою позивач вимагав від відповідача дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, які станом на дату направлення вимоги становили 575 760 грн. 48 коп.
Згідно рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30.01.2017 р. у цивільній справі №242/836/16-ц задоволено позов ТОВ "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №50002187 від 28.09.2011 року у розмірі 688 089 грн. 07 коп., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки AUDI A4, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, об'ємом двигуна 1 798 куб. см, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів, відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження".
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 25.06.2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 242/836/16-ц від 26.04.2017 року виданого Селидівським міським судом Донецької області про звернення стягнення на транспортний засіб марки AUDI A4, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, об'ємом двигуна 1 798 куб. см. 14.06.2018 року проведено електронні торги з реалізації майна, лот № 282423, транспортний засіб марки AUDI модель A4, реєстраційний номер АЕ 4373НХ (ранзитний номер 04ВМ9314), VIP/номер шасі (кузова, рами): WAUZZZ8K3BN056203, 2011 року випуску, заставний автомобіль реалізовано та на рахунок приватного виконавця перераховано суму 76 812 грн. 25 коп. (постанова знаходиться в справі №242/836/16-ц).
Відповідно до розрахунку за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30.01.2017 року по справі № 242/836/16-ц станом на 02.08.2018 року залишок неповернутої суми кредиту за кредитним договором №50002187 від 28.09.2011 року, а саме за тілом кредиту становить 622 731 грн. 45 коп., отримано грошові кошти за виконавчим провадження у розмірі 65 357 грн. 62 коп.
Отже, рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30.01.2017 р. не виконано у повному обсязі, у звязку з чим за розрахунком позивача заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором №50002187 від 28.09.2011 р. станом на 02.08.2018 року складає 791 346 грн. 61 коп., яка складається з наступного: заборгованість відповідно до рішення суду 622 731 грн. 45 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитними за період з 27.01.2016 р. по 02.08.2018 р. - 50 560 грн. 28 коп.; 3% річних за час користування кредитом суму з 27.01.2016 року по 02.08.2018 року у розмірі 18 930 грн. 45 грн.; 3% річних на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів у розмірі 28 984 грн. 33 коп., простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів до Додатковому кредиту та процентами у розмірі 11 410 грн. 76 коп., 3% річних на суму простроченої заборгованості за додатковим кредитом та процентами у розмірі 857 грн. 19 коп.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 526, ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Виконання зобовязання може забезпечуватися заставою (частина 1 статті 546 ЦК України).
Відповідно до ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з положеннями статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.
Звернення стягнення на предмет застави має задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням, а у випадку задоволення таких вимог у повному обсязі - слугуватиме підставою для припинення зобовязання згідно зі статтею 599 ЦК України.
Враховуючи, що на теперішній час здійснено звернення стягнення на предмет застави (марки AUDI A4, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1, об'ємом двигуна 1 798 куб. см), яким забезпечено основне зобовязання за кредитним договором № 50002187 від 30.09.2011 р. у сумі 76 812 грн. 25 коп., а сума основного боргу складає 688 089 грн. 07 коп., доказів на підтвердження повної сплати відповідачем кредитної заборгованості матеріали справи не містять, зобовязання ОСОБА_1 зі сплати кредиту залишаються частково невиконаними, тому суд погоджується з вимогами позивача в частині стягнення з відповідача коштів в розмірі 622 731 грн. 45 коп.
Суд, вирішуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами за період з 27.01.2016 р. до 02.08.2018 р. у розмірі 50 560 грн. 28, встановив наступне.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінився.
У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припинилось з моменту предявлення позовних вимог про звернення стягнення на заставне майно, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами за період з 27.01.2016 р. до 02.08.2018 р. у розмірі 200 060,45 грн. задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 625 ЦПК України, суд вважає, що оскільки відповідач не виконав належним чином у встановлений строк грошове зобовязання зі сплати кредитної заборгованості, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 3% річних на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів у розмірі 28 984 грн. 33 коп., простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів по Додатковому кредиту та процентами у розмірі 11 410 грн. 76 коп., 3% річних на суму простроченої заборгованості за додатковим кредитом та процентами у розмірі 857 грн. 19 коп. та 3% річних за час користування кредитом з 27.01.2016 року по 02.08.2018 року у розмірі 18 930 грн. 45 коп., є законними та підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 збитків у вигляді витрат, повязаних зі зверненням до спеціалізованих юридичних компаній для вжиття заходів щодо повернення відповідачем сум поточної заборгованості за кредитним договором, забезпечення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса на Договір застави, відкриття виконавчого провадження, вжиття заходів на представництво у виконавчому провадженні у сумі 57 872 грн. 15 коп., суд встановив наступне.
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом статей 614, 623 ЦК України стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому, такі витрати повинні бути безпосередньо повязаними з відновленням порушеного права, тобто без їх здійснення відновлення права є неможливим, та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження збитків у вигляді витрат, повязаних зі зверненням до спеціалізованих юридичних компаній для вжиття заходів з примусового виконання рішення суду, юридичного супроводу виконавчого провадження, позивач надав договір, укладений між ТОВ "Порше Мобіліті" та ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» від 01.08.2011 року, а також рахунки та акти наданих послуг (а.с.39-56).
В той же час, позивач взагалі не обґрунтував, яким чином за встановлених обставин справи понесені ним витрати на правове супроводження виконавчого провадження є такими, без яких неможливо б було відновлення порушеного відповідачем права, а також не аргументував наявність причинного зв'язку між поведінкою відповідача та витратами на правову допомогу, визначеними як збитки.
Вищенаведені факти не доводять наявність причинного зв'язку між поведінкою відповідача, повязаною з порушенням умов кредитного договору, та необхідністю здійснення витрат на правову допомогу у звязку з оскарженням дій державного виконавця у виконавчому провадженні.
Отже, витрати позивача на у сумі 57 872, 15 грн. за змістом статті 22 ЦК України не являються збитками, завданими неналежним виконанням ОСОБА_1, зобовязань за кредитним договором №50002187 від 28.09.2011 року, тому позовні вимоги в частині стягнення таких витрат задоволенню не підлягають.
Суд, розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, дійшов до наступного.
За нормами статей 133, 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Як виходить з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, детальний опис наданих адвокатом послуг чи виконаних робіт із зазначенням часу, витраченого на їх виконання (надання), документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
У якості доказів здійснення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 10.04.2018 року, заява на надання юридичних послуг № 12 від 19.07.2018 року, акт наданих послуг від 01.08.2018 р. та платіжне доручення від 13.08.2018 р. №51000037 про оплату послуг на загальну суму 7800 грн. 00 коп. (а.с. 59-67).
Позивачем не надано суду детального опису виконаних адвокатом робіт із зазначенням часу, витраченого для надання правничої допомоги залежно від обсягу послуг, а також переліку витрат, понесених адвокатом під час надання правничої допомоги, та доказів на підтвердження таких витрат.
Крім того, позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження судових витрат, що складаються з поштових витрат у розмірі 500 грн. та витрат, повязаних з витребуванням доказів та вчиненням інших процесуальних дій у розмірі 3500 грн.
За викладених вище обставин, виходячи з положень статті 81 ЦПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, витрати на правову допомогу не доведені позивачем належними та допустимими доказами, тому суд вважає необхідним відмовити у їх задоволенні.
Керуючись ст.ст. 22,526,599,611,625,1048,1050,1054 ЦК України, ст.ст.4,141,265,268,273ЦПК України, суд
У задоволенні решти позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.М. Владимирська