Дата документу 21.03.2019
Справа № 320/9057/18
Провадження № 2/320/670/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2019 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Бахаєва І.М.,
за участі секретаря судового засідання - Фурсової Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, в інтересах якої діє на підставі договору про надання правової допомоги - адвокат Гречко Ірина Миколаївна, до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення, -
ОСОБА_1 звернулась до мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області, в якому просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, шляхом вселення її, ОСОБА_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в житловий будинок АДРЕСА_1.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тими, що вона, ОСОБА_1, яка дію у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному житловому будинку вони зареєстровані з 08 липня 2016 року як члени сім'ї власника, перебуваючи у шлюбі з відповідачем. 2/3 частини вказаного житлового будинку належать ОСОБА_4 на підставі договору дарування житлового будинку від 23 липня 2003 року, зареєстрованому в реєстрі за № 5289. Інша 1/3 частина житлового будинку належала ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_5, та після смерті якого спадкова справа не відкривалась, спадщину ніхто не прийняв. 17 листопада 2017 року, у зв'язку з тим, що їхні сімейні стосунки погіршились, відповідач вигнав її разом із дитиною, та з того часу вони вимушені проживати на орендованих квартирах. Після цього вона неодноразово приїжджала до вказаного вище житлового будинку, намагалась вселитись, однак відповідач постійно відповідав відмовою,чинив опір, залякував та говорив про те, що вона та дитина не мають права на проживання у належному йому будинку. Окрім того, після того як в листопаді 2017 року відповідач її разом із дитиною вигнав, у вказаному будинку залишились як її так і дитини речі, а відповідач категорично відмовляється їх повертати. Майно, придбане в період шлюбу, а саме кровать, кухонний комбайн, посуд, кухонний гарнітур, кондиціонер, комп'ютер, телевізор, також знаходиться у житловому будинку, є майном спільної власності подружжя, питання щодо поділу такого майна не вирішено. Також, звертає увагу суду на те, що 03 липня 2018 року, відповідачем по справі було подано позовну заяву до неї про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Під час спілкування з ОСОБА_4 в суді 25 вересня 2018 року, останній також повідомив їй що вона не має право на проживання у належному йому будинку, до будинку її не впустить та не поверне їй їхніх речей. В подальшому їй стало відомо, що ОСОБА_4, надав до суду заяву про залишення його позовної заяви без розгляду. Той факт,що 1/3 частина будинку належить померлому ОСОБА_5 стало відомо з позовної заяви відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду.
Позивачка в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалась йому за його зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1, однак до суду повернувся конверт із відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Третя особа у судове засідання не з'явилася, від її представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Не заперечують проти задоволення позову та ухвалення у справі заочного рішення.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено наступні обставини.
З 04 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.
Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1./а.с.10/
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано./а.с.7/

ОСОБА_4 на підставі договору дарування частини будинку від 23 липня 2003 року належить 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Дана обставина також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 серпня 2003 року./а.с.8,9/

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання від 02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_2 з 08 липня 2016 року по теперішній час є зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1./а.с.5,6/

Відповідачем ОСОБА_4 чиняться перешкоди ОСОБА_1 та його неповнолітньому синові ОСОБА_2 у користуванні спірним житловим будинком, в якому вони є зареєстрованими з 08 липня 2016 року по теперішній час.

Частиною 3 статті 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим жилим приміщенням.

До членів сім"ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України.

Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України, згідно яких члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підстави та порядок позбавлення членів сім'ї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого приміщення.

Таким чином, позивач та її неповнолітній син, як члени сім'ї власника частини будинку набули право користування ним і на час звернення позивача до суду не втратили це право користування.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 встановлено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням.

Оцінивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та враховуючи, що відповідач дійсно чинить їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, за таких обставин суд вважає, що право позивача та неповнолітнього сина на користування житловим будинком підлягає захисту в судовому порядку шляхом примусового вселення до спірного будинку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 263-265, 280, 284, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, в інтересах якої діє на підставі договору про надання правової допомоги - адвокат Гречко Ірина Миколаївна, до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, шляхом вселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в житловий будинок АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ