СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2-з/759/41/19
ун. № 759/5459/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Київ

суддя Святошинського районного суду м. Києва Ул'яновська О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 заінтересовані особи: Комунальне підприємство «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про забезпечення позову до пред'явлення позову,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2019 до надійшла вказана заява та 25.03.2019 була передана в провадження судді у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Заявник просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, заборонити всім суб'єктам державної реєстрації прав, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов'язані з наступним об'єктом нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_1, реєстрацінйи номер об'єкта нерухомого майна 000 та заборонити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо переходу речових і майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, у тому числі укладати будь-які правочини стосовно переходу таких прав на зазначену квартиру.

Заяву аргументує тим, що заявник має намір звернутися до суду із позововм до Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру, у зв'язку із грубим порушенням порядку його прийняття всупереч вимогам законодавства, що призвело до незаконного рішення та здійснено державну реєстрацію права на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ ФК «Довіра та гарантія», внаслідок чого заявник позбавлений права власності на зазначену квартиру, а тому заявник вважає, що після подання зазначеного позову ТОВ ФК «Довіра та гарантія» може вчиняти дії, що істотно ускладнять чи унеможливлять взагалі виконання рішення суду та поновлення порушених прав заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Як роз'яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, звернути увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду).

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони вчиняти дії по відчуженню нерухомого майна.

В той же час, обраний позивачем захід забезпечення позову має бути адресований конкретній фізичній або юридичній особі.

За відсутності належно обраного способу забезпечення позову, який просить вжити позивач, суд позбавлений можливості визначити наявність підстав для зустрічного забезпечення, а також направити ухвалу про забезпечення позову всім особам яких стосуються такі заходи забезпечення і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову які просить вжити позивач спроможні забезпечити позов та на даний час відсутня імовірність того що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити виконання або невиконання рішення суду в разі задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 149, 150, 260, 354 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 заінтересовані особи: Комунальне підприємство «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про забезпечення позову до пред'явлення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул'яновська