КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року

справа 382/328/18

провадження № 22-ц/824/2319/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 липня 2018 року у складі судді Кисіль О.А. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.06.2011 року у розмірі 16342,25 грн., з яких: 308,60 грн. - заборгованість за кредитом; 11527,26 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3252,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 754,39 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 31 липня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» 1019,89 грн. заборгованості за кредитним договором та 105,72 грн. судових витрат.

В решті позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати в частині зменшення стягнутої з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що підписуючи анкету заяву на отримання кредитних коштів, відповідач погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, які передбачають право банку змінювати процентну ставку. Розмір відсоткової ставки, пені та штрафів у зв'язку з порушенням зобов'язань та порядок їх нарахування сторони визначили в Тарифах, Умовах та правилах надання банківських послуг. На момент укладення договору діяла відсоткова ставка в розмірі 30,00% річних, потім її було збільшено до 34,8 %, а в подальшому до 43,2 %. Кредитний договір є чинним, відповідачем не оспорювався, в судовому порядку недійсним не визнавався. Крім того, банком було повідомлено відповідача про розмір відсоткової ставки та про її збільшення у виписці по рахунку.

В судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині зменшення розміру стягнутих відсотків за користування кредитом, а тому рішення суду в цій частині підлягає перегляду апеляційним судом у відповідності до ст. 367 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги частково в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що розмір процентної ставки, її збільшення та зменшення не врегульовані умовами кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.06.2011 року ОСОБА_2 складена та підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.7).

Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору являється дата отримання картки, вказана в заяві.

Виходячи зі змісту статті 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

За приписом частини 2 статті 1050 ЦК України прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитодавця) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів.

За приписом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних за весь час прострочення.

Так, згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 31.01.2018 року у відповідача виникла заборгованість перед банком у розмірі 16342,25 грн., з яких: 308,60 грн. - заборгованість за кредитом; 11527,26 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3252,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 754,39 грн. - штраф (процентна складова)

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Заявляючи вимогу про стягнення відсотків у зазначеному розмірі, АТ КБ «ПриватБанк» не взяло до уваги, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують те, що позичальник погодився сплачувати відсотки за користування кредитом саме у такому розмірі.

Відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що відповідач засвідчив свою згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що ознайомився з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Однак, підпис відповідача на заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку не свідчить про те, що ОСОБА_2 погодився на умови договору в частині стягненні процентів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Належним чином врахувавши дані вимоги закону, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оскільки обставини отримання відповідачем грошових коштів є доведеними, позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом підлягають задоволенню, однак, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо їх розміру, розмір відсотків відповідно до ст. 1048 ЦК України визначається на рівні облікової ставки НБУ та складає 211,29 грн., які судом розраховано за формулою (Сума боргу) х (Ставка НБУ %) / 100 % / 365 днів х (Кількість днів) = Сума.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивачем було повідомлено відповідача про розмір відсоткової ставки та про її збільшення у виписці по рахунку, оскільки це не підтверджено належними та допустимими доказами. Умовами та Правилами надання банківських послуг встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

Наявність в правилах посилань на те, що боржник був зобов'язаний отримувати виписки по рахунку, не звільняє позивача від обов'язку передбаченого законом письмово повідомити боржника про зміну відсоткової ставки за наданим кредитом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді