Ухвала

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 596/551/18

провадження № 61-16766ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у складі колегії суддів:

Ходоровського М. В., Бершадської Г. В., Ткач О. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 про визнання права власності на 1/5 частини житлового будинку загальною площею 82,2 кв. м, житловою 56,2 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивував тим, що зазначене домоволодіння є майном колишнього колгоспного двору. Станом на 01 липня 1990 року та 15 квітня

1991 року він та відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 були членами колгоспного двору розташованого по АДРЕСА_1 , а тому згідно із статтями 120, 123 ЦК УРСР (в редакції яка була чинною на час виникнення правовідносин) він є власником 1/5 частини спірного домоволодіння.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/5 частини житлового будинку загальною площею 82,2 кв. м, житловою 56,2 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року та залишити в силі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2018 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк до 10 жовтня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали для подання касаційної скарги у новій редакції із зазначенням усіх учасників справи та сплати судового збору.

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у новій редакції.

Касаційна скарга містить клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке мотивоване тим, що за подання касаційної скарги судовий збір необхідно сплатити у розмірі 1 702,30 грн, оскільки вартість домоволодіння згідно технічного паспорту, становить 425 573,00 грн, а вартість спірної 1/5 частини -

85 114,60 грн. Заявник отримує пенсію у розмірі 1 500,42 грн щомісяця, інших доходів вона не має, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 15 жовтня 2019 року

№ 6336 3331 0231 5315. Посилаючись на те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків її річного доходу за попередній календарний рік, просила задовольнити її клопотання.

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справах за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці, батьки які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитинну віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної полум`я сім`ї, особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій.

Ураховуючи наведене, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню, оскільки, сума судового збору за подання касаційної скарги становить 1 702,24 грн та значно перевищує 5 відсотків річного доходу заявника за попередній календарний рік (5 відсотків від 18 050,04 =902,50).

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Предметом спору в даній справі є визнання права власності на 1/5 частини домоволодіння вартість якої становить 85 114,60 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 серпня

2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик