РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17494/18

пр. № 2/759/2352/19

18 лютого 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журибеди О.М.

за участю секретаря судового засідання - Ковтун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за догвором позики та поруки, -

в с т а н о в и в :

05.11.2018 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за догвором позики та поруки.

18.02.2019 року від позивача ОСОБА_1 надійшло уточнення позовних вимог та повідомив суд про погашення відповідачем ОСОБА_3 боргу розмірі 100 гривень. Борг повернуто 01.02.2019року у формі готівки. Позивач претензій до відповідача ОСОБА_3 немає.

Крім того, позивач - ОСОБА_1 повідомив про зміну банківських реквізитів, які були зазначені в позовній заяві для примусового стягнення боргу з ОСОБА_2 та просить стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_4, виданий Горностаївським РВ УМВС України в Херсонській області 15 квітня 2005 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Позивача - ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_3, виданий Дрогобицьким МВ УМВС України у Львівській області 12 грудня 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2, рахунок НОМЕР_6, відкритий у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», МФО банка 305299, КОД ОКПО банка 14360570) суму 94951,71(дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят одну) гривню 71 копійку боргу по договору позики від 02.09.2016р. №б/н та суму 950,52 (дев'ятсот п'ятдесят) гривень 52 копійки сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 вересня 2016року між позивачем ОСОБА_1 та Відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики №б/н. У відповідності до п.1.1. договору позики його предметом стало надання позикодавцем позичальнику строкової безвідсоткової поворотної позики, шляхом передання грошових коштів в готівковому вигляді в національній валюті України. Розмір позики склав 113 623 грн. 42 коп., що в еквіваленті на момент підписання договору за офіційним курсом НБУ склало 4 269,00 доларів США.

За умовами п.5.1. договору позики, позика підлягала поверненню відповідачем позивачу рівними частинами, по 2 705,32грн. щомісяця, починаючи з 02.09.2016 року по 02.02.2020року. Однак, сторони погодили, що в будь-якому випадку, щомісячна сума повернення позики має бути не менше еквівалента 100 доларів США згідно курсу НБУ на дату кожного такого повернення.

Однак, починаючи з дня укладення договору позики не було погашено жодної частини отриманої позики. Станом на 29.10.2018року сума неповернутої частини позики відповідача складає - 67 633 борг.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за викладених в позовній заяві обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не зперечував, щодо задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача та відповідача дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 вересня 2016року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики №б/н. У відповідності до п.1.1. договору позики його предметом стало надання позикодавцем позичальнику строкової безвідсоткової поворотної позики, шляхом передання грошових коштів в готівковому вигляді в національній валюті України. Розмір позики склав 113 623 грн. 42 коп., що в еквіваленті на момент підписання договору за офіційним курсом НБУ склало 4 269,00 доларів США.

За умовами п.5.1. договору позики, позика підлягала поверненню відповідачем позивачу рівними частинами, по 2 705,32грн. щомісяця, починаючи з 02.09.2016 року по 02.02.2020року. Однак, сторони погодили, що в будь-якому випадку, щомісячна сума повернення позики має бути не менше еквівалента 100 доларів США згідно курсу НБУ на дату кожного такого повернення.

Однак, починаючи з дня укладення договору позики не було погашено жодної частини отриманої позики. Станом на 29.10.2018року сума неповернутої частини позики відповідача складає - 67 633 борг.

Фактичне отримання відповідачем грошових коштів від позивача в повному розмірі підтверджується оригіналом власноруч написаної розписки ОСОБА_2 від 02.09.2016 р., який зберігається у позикодавця (а.с. 10).

З метою погашення боргу, позивач направив відповідачу вимогу №б/н від 02.10.2018року про погашення протягом 5(п'яти) календарних днів вказаної суми боргу. Згідно відмітки на поштовому повідомленні про отримання цінного листа, відповідач отримав вказану вимогу поштою 10.10.2018року. Отже, 5-денний строк для погашення боргу закінчився 15 жовтня 2018року. Однак, відповідач отриману вимогу проігнорував, борг не повернув (а.с. 12-13)

Крім того, 15 вересня 2016 року в м.Киеві між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №б/н, з метою забезпечення виконання відповідачем його грошового зобов'язання (а.с. 9).

У відповідності до п.1.1. договору поруки відповідач (Поручитель) зобов'язався відповідати перед позивачем (кредитором) за виконання боржником - ОСОБА_2 зобов'язань, що виникли з договору позики.

Розмір поруки склав 100 (сто) гривень. Порука є дійсною до 02.02.2020 року.

У відповідності до п.4.4.1. розділу 4 договору поруки в разі невиконання боржником своїх зобов'язань за договором позики на суму, що складає 100 (сто) гривень, Кредитор у будь-який момент має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов'язань.

За приписами п. 4.1.1. розділу 4 договору поруки встановлено, що при порушенні боржником зобов'язання перед кредитором за договором позики, поручитель зобов'язаний виконати за боржника зобов'язання в розмірі поруки згідно п.2.1. договору у 5 (п'яти) денний строк з дня отримання вимоги від кредитора. Обов'язок щодо повідомлення боржника про отримання вимоги від кредитора покладається на поручителя.

18.02.2019 року, ухвалою Святошинським районним судом м. Києва закрито провадження в частині вимог до ОСОБА_3 в зв'язку із поверненням боргу.

У відповідності до ч.2, ч.З ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ч.І ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Вимогами ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, зокрема, ст.625 ЦКУ встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Статтею 1050 ЦК України також встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чезгової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Аналогічне право на дострокове повернення позики встановлено п. 5.3. договору позики.

За приписами ст. 553 ЦКУ за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель виповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст.554 ЦКУ).

За приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦКУ).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦКУ).

Договором позики за несвоєчасне повернення суми позики передбачено нарахування позичальнику пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення (п.7.3.Договору позики).

Також згідно вимог п.5.1. договору позики встановлено, що у випадку зростання офіційного курсу долара США, встановленого Національним банком України, по відношенню до української гривні, порівняно з курсом, що діяв на дату надання позики, щомісячний розмір грошових коштів, ідо підлягають поверненню позичальником позикодавцю, становить суму, що еквівалентна 100 ста) доларам США.

Крім того, чинним законодавством України передбачено право кредитора стягнути з боржника суму інфляційних втрат та 3% річних від суми простроченого платежу за весь період наявності боргу, та таким чином, враховуючи порушення відповідачем умов договору позики та норм чинного законодавства України, позивачем застосовано/нараховано йому наступні санкції.

Перераховано суму основного боргу згідно офіційного курсу долару США до гривні, шо був щомісячно встановлений НБУ починаючи з 01 жовтня 2016року - по 29 жовтня 2018року. Сума основного боргу після перерахунку щомісячного платежу в розмірі еквіваленту 100 доларів США, склала - 69 592, 96грн. Суму 18 619,67 грн. - у відшкодування інфляційних втрат; Суму 4 347,18 грн. - 3% річних; Суму 2 491,90грн. - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ(а.с. 7-8).

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні правові позиції висвітлені в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі №6-49цс12, а також від 24.10.2011 року в справі №6-38цс11.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Даний договір є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов'язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором позики не виконав, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 11, 526, 527, 533, 541, 543, 553, 572, 589, 590, 610, 611, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України, керуючись, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за догвором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_4, виданий Горностаївським РВ УМВС України в Херсонській області «15» квітня 2005 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на користь - ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_3, виданий Дрогобицьким МВ УМВС України у Львівській області «12» грудня 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2, рахунок НОМЕР_5, відкритий у відділенні АТ КБ «Приватбанк», м. Київ. МФО банку 305299, ЄДРПОУ банку 14360570, ЄДРПОУ одержувача 14360570, призначення платежу - НОМЕР_6, ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_2) суму 94951,71 (дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят одну) гривню 71 копійку боргу по договору позики від 02.09.2016р. № б/н та 950,52 (дев'ятсот п'ятдесят) гривень 52 копійки сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Журибеда