Справа пр. №2/756/1762/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2019 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Андрейчука Т.В.,
за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,
розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2019 року судді Андрейчуку Т.В. передано на розгляд цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, оскільки за рішенням Вищої ради правосуддя від 06 серпня 2019 року №2033/0/15 суддю Васалатія К.А. тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя на строк шість місяців.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 16 квітня 2015 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 4500,00 доларів США, представивши розписку про отримання грошових коштів у зазначеній сумі.
Але, як стверджував позивач, на його вимогу кошти, отримані в борг, у сумі 4500,00 доларів США, ОСОБА_2 не повернув, безпідставно ухиляючись від зобов`язань, взятих на себе за договором позики від 16 квітня 2015 року.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.
Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
У своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, Верховний Суд України вказав, що, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Основною відмінністю, яка дозволяє відмежувати договір позики від інших договорів, зокрема договору зберігання, є те, що за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками.
На підтвердження факту укладення між ним та ОСОБА_2 договору позики від 16 квітня 2015 року позивач долучив до позовної заяви засвідчену фотокопію документа, у якому зазначено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 на тимчасове зберігання грошові кошти у сумі 4500,00 доларів США (а. с. 9).
У наданому позивачем документі, датованому 16 квітня 2015 року, не вказано, що кошти передаються ним у власність відповідача, а останній зобов`язується повернути таку ж суму позики у певний термін, тобто що кошти передаються в борг.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем у справі є ОСОБА_2 , а у документі, долученому до матеріалів справи позивачем, вказано про отримання коштів ОСОБА_2 .
Зважаючи на зміст документа від 16 квітня 2015 року, суд не вважає доведеним факт укладення між стронами справи договору позики грошових коштів на суму 4500,00 доларів США.
Відтак, підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів відповідно до положень ст. ст. 1046-1050 ЦК України відсутні.
Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук