Провадження № 2/761/6297/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Горюк В.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач з 2008 р. працює в Інституті економіко- правових досліджень НАН України на постійній основі заступником директора з наукової роботи , а з 2013 року - на посаді директора цього ж інституту. Позивач є доктором юридичних наук, професором, заслуженим юристом України, членом-кореспондентом Національної академії правових наук України (обраний у 2013 р.), членом-кореспондентом Національної академії наук України за спеціальністю «Право»( обраний у 2018 р.). В квітні 2019 р. позивачу стало відомо, що відповідач розповсюджує недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію , а саме, що позивач «до 2014 року очолював Юридичне управління Донецької міської ради, був помічником народного депутата ОСОБА_4 ». Зазначене твердження міститься у зверненні відповідач до народного депутата України ОСОБА_5 , голови партії «Батьківщина». ОСОБА_1 вбачає, що своїм твердженням відповідач принижує досвід позивача, як науковця, створює негативний імідж як «бюрократа», який немає досвід наукової діяльності до 2014 року, має відношення до подій сепаратистського спрямування (в пресі неодноразово друкувались статті по лояльне відношення органів місцевої влади м. Донецька, їх посадових осіб до проявів сепаратизм, що сприяли втраті контролю влади України над цими територіями). Також відповідач, вказуючи на начеб-то роботу позивача у цей період помічником Народного депутата ОСОБА_4., враховуючи його положення в Партії Регіонів і негативне відношення частини населення як до діяльності цієї партії так і до народних депутатів, що її представляли а Парламенті, трансполює цей негатив на позивача. Вказане відповідачем стало підставою для депутатського звернення № 20 93461 від 23.03.2019 р. Народного депутата України ОСОБА_5. до Президента НАН України ОСОБА_7., який ознайомившись з його змістом доручив розглянути його віце-президенту НАН України ОСОБА_8, який у свою чергу зробив відповідне доручення академіку - секретарю відділення економіки (до якого входить інститут очолюваний позивачем) ОСОБА_6 . Зі змістом звернень ознайомлені і співробітники НАН України, Інститут демографії та соціальних досліджень НАН України. В 2014 р. позивач працював тільки в Інституті економіко- правових досліджень НАН України та інформація поширена позивачем порушує немайнові права ОСОБА_1 , оскільки має негативний характер, не є оціночним судженням і свідчить про принизливе ставлення до позивача. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію розповсюджену ОСОБА_3 в січні - квітні 2019 року у звернення до народного депутата України ОСОБА_5 а саме, що « ОСОБА_1 до 2014 року очолював Юридичне управління Донецької міської ради, був помічником народного депутата ОСОБА_4 »; зобов`язати ОСОБА_3 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію шляхом направлення цінним листом із описом вкладення в 5-денний термін після набуття рішенням законної сили народному депутату ОСОБА_5 , Президенту НАН України ОСОБА_7., віце-президенту НАН України ОСОБА_8, академіку-секретарю відділення економіки ОСОБА_9 співробітникам канцелярій НАН України, Інституту демографії та соціальних досліджень НАН України, Інституту економіко-правових досліджень НАН України наступного змісту: «В січні-квітні 2019 року мною, ОСОБА_3 , були повідомлені Вам недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що він до 2014 року очолював Юридичне управління Донецької міської ради, був помічником народного депутата ОСОБА_4 »; Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 10 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору та витрати на пофесійну правничу допомогу.

Провадження у справі було відкрито 14.08.2019 р., вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Виклик відповідача ОСОБА_3 здійснювався за положеннями ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://sh.ki.court.gov.ua.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, просили задовольнити. Надали згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином у спосіб передбачений положеннями ЦПК України, відзив на позовну заяву не надала.

Заяв та клопотань від відповідача з процесуальних питань в адресу суду не надходило.

За таких обставин, з огляду на приписи ст. 223,280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_3 та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних в справі доказів, отримавши на це згоду ОСОБА_1 та його представника.

Вислухавши доводи позивача, представника позивача, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , громадянка ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 31.01.2019 р. направила Народному депутату України ОСОБА_5 лист з проханням здійснити звернення до Президента НАН України ОСОБА_7. з проханням особисто проконтролювати виконання резолюцій останнього щодо забезпечення заявника службовим житлом в НАН України (як доктора наук, вимушеної переселенки, що працює в системі НАН з 1991 року, є інвалідом, та має в складі сім`ї сина-інваліда з дитинства.

При цьому у звернення до ОСОБА_5 відповідач вказала, що новій ректор Інституту ОСОБА_1 (до 2014 р. очолював Юридичне управління Донецької міської ради, був помічником народного депутата України ОСОБА_4 .

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата України» та ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», лист заявника - ОСОБА_3 було передано Президентові Національної академії наук України ОСОБА_7. для розгляду та прийняття обґрунтованого рішення щодо вирішення питання поліпшення її житлових умов.

Позивач вказує, що працює в Інституті економіко-правових досліджень НАН України. ніколи не займав посаду в юридичному управлінні Донецької міської ради та не був помічником народного депутата України ОСОБА_4 розповсюджена відповідачем інформація є недостовірною та такою. що порушує його права, відновлення яких має відбутися у спосіб зазначений у позову.

Так, як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 18.10.2013 р. постановою Президії НАН України № 132 призначено на посаду директора Інституту економіко-правових досліджень НАН України.

13.05.2015 р. постановою № 131 Президії НАН України ОСОБА_1 було затверджено строком на п`ять років на посаді директора Інституту економіко-правових досліджень НАН України.

До зазначеного періоду, а саме з 21 листопада 2008 р. позивач обіймав посаду заступника директора з наукової роботи Інституту економіко-правових досліджень НАН України зі строком повноважень директора Інституту (наказ № 87-к Інституту економіко-правових досліджень НАН України від 12.11.2018 р.).

Положеннями ст. 27 Конституції України визначено, що кожен має право на повагу його гідності.

Приписами ст. 270 ЦК України встановлені види особистих немайнових прав, зокрема, право на повагу до гідності та честі, що відповідно до вимог ст. 269 ЦК України належать фізичній особі довіку.

В свою чергу відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже підставою для задоволення позову є наявність всіх вищенаведених складових правопорушення.

Згідно по положень ст.. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Так, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 розповсюдила інформацію щодо позивача.

Наявні підстави вважати, що інформація стосується безпосередньо позивача ОСОБА_1 , проте відсутні підстави вважати те, що дана інформація відповідає дійсності.

Разом з тим, вважати, що викладене ОСОБА_3 у зверненні є інформацією, яка порушує особисті немайнові права позивача, зокрема, його честь та гідність, посягає на його ділову репутацію не є можливим та приймаючи рішення по суті спору, суд має наголосити на наступному.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може грунтуватись на припущенях.

Так, з огляду на вимоги чинного законодавства України, відновлення прав особи шляхом обраним позивачем, може бути застосований судом за доведеності обставин, що недостовірна інформація порушила немайнові права та інтереси.

Проте, такі обставини не були доведені позивачем в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Самі ж по собі твердження ОСОБА_1 щодо порушення його честі, гідності та ділової репутації розповсюдженою інформацію не може бути покладено в основу рішення, з огляду на те, такі доводи фактично є припущеннями сторони та його особистим сприйняттям.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію розповсюджену ОСОБА_3 в січні - квітні 2019 року у звернення до народного депутата України ОСОБА_5 та зобов`язання вчинити дії.

Разом з тим, відсутні і підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди, зважаючи на наступне.

Приписами ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди, як це роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 27 вищезазначеної постанови № 1 від 27.02.2009 р.

З огляду на те, що підчас розгляду справи не було доведено наявність складу правопорушення, що може бути підставою для задоволення позову частині захисту гідності та честі фізичної особи, а також її ділової репутації, суд не вбачає підстав, в розумінні положень ст. 23 ЦК України, вважати. що дії ОСОБА_3 спричинила ОСОБА_1 моральну шкоду.

Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,,258,259,263,268,352,354 ЦПК України, ст.ст. 23,200, 269, 270,277,299 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.10.2019 року.

Суддя: