ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3381/19 Справа № 185/1746/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати у з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року у справі за результатом розгляду скарги ОСОБА_2, заінтересовані особі: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Павлоградський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року було задоволено скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця:

- визнано неправомірною постанову заступника начальника Павлоградського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Кукаріної Н.О. від 29 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №185/1746/13-ц виданого 19 червня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_3 з її неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення;

- зобов'язано Павлоградський міський ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №185/1746/13-ц виданих 19 червня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про виселення ОСОБА_1,, ОСОБА_3, ОСОБА_3 з її неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення.

Не погодившись із такою ухвалою, Павлоградський міськрайонний ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2

В своїх апеляційних скаргах, апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційні скарги Павлоградського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області та ОСОБА_1 не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом видано виконавчі листи по справі №185/1746/13-ц щодо виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_3 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення.

07 липня 2014 року постановами державного виконавця ВП №43950687, ВП №43950640, ВП №43950596 відкрито виконавче провадження по виконанню рішення Павлоградського міськрайонного суду про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_3 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення.

26 жовтня 2018 року заступником начальника Павлоградського МРВ ДВС Кукаріною Н.О. при примусовому виконанні виконавчих листів №185/1746/13-ц про виселення, складено акт яким встановлено, що двері в квартири АДРЕСА_1 відчинив ОСОБА_7, з його слів в квартирі проживає він з дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Де проживають ОСОБА_6 він не знає. В одній із кімнат знаходились речі, зі слів ОСОБА_7 вказані речі належать йому. Звільнити квартиру він відмовився, оскільки в рішенні суду він не зазначений. Примусово виселити ОСОБА_7 з дітьми працівники поліції відмовилися, у зв'язку з тим, що вказані особи в рішенні суду про виселення не зазначені.

29 жовтня 2018 року постановою заступника начальника відділу Кукаріною Н.О. виконавче провадження по виконанню виконавчих листів №185/1746/13-ц від 19 червня 2014 року про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_3 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення - закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", а саме у зв'язку фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Статтями 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) ( далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Розділ VII Закону України "Про виконавче провадження" регулює виконання рішень немайнового характеру, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

До таких рішень немайнового характеру відноситься рішення про виселення боржника.

Відповідно до п. 3, 5 ст. 66 вказаного Закону, примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній держаним виконавцем.

Як вбачається з акту складеного державним виконавцем 26 жовтня 2018 року в квартирі АДРЕСА_1 в одній із кімнат знаходилися речі. Державний виконавець зазначила, що зі слів ОСОБА_7 вказані речі належать йому. Однак, як пояснив в судовому засіданні представник заявника, ОСОБА_2 знаходиться в спірній квартирі не вперше, був присутній при описі майна і він стверджував що це майно належить саме ОСОБА_6. Державний виконавець не перевірила чи дійсно це майно входить або не входить до акту опису майна, надала перевагу словам ОСОБА_7 та не описала майно і не передала його на відповідальне зберігання.

Крім того, відповідно до п. 8 ст. 66 Закону, про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

Акту про виконання рішення про виселення боржника державним виконавцем складено не було.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що держаний виконавець дійшов передчасного висновку щодо наявності підстав для закриття виконавчого провадження у зв'язку із його виконанням, оскільки працівниками ДВС при виселенні ОСОБА_6 із житлового приміщення не було складено відповідних актів щодо опису майна, не з'ясовано належним чином хто саме є власником знайдених в будинку речей та на підставі свідчень сторонніх осіб встановлено факт непроживання ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1.

Павлоградський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження" виселенню підлягають особи вказані у рішенні суду та виконавчому листі, а тому працівники ДВС не мали правових підстав для виселення ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки підставою визнання неправомірними дій державної виконавчої служби з закриття виконавчого провадження по виселенню ОСОБА_6 із спірного житлового приміщення стало неповне з'ясування факту проживання чи непроживання останніх, відсутність відповідного акту про опис майна, ключі від квартири також стягувачу передані не були, факт того кому саме належить знайдене в квартирі майно належним чином не встановлений, що свідчить про ряд порушень працівниками ДВС при виконанні рішення суду.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що вона і її сім'я не мешкають в спірному житловому приміщенні і підстави для скасування постанов про закриття провадження у зв'язку із виконання рішення суду відсутні, то колегія суддів також відхиляє такі доводи апелянта, оскільки, як вбачається з наданих нею особисто пояснень в суді першої інстанції вона іноді відвідує квартиру АДРЕСА_1, що свідчить про порушення прав ОСОБА_2 на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому нерухомим майном.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість та відповідність нормам діючого законодавства України ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року, а тому керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова