ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року м. Київ

справа № 359/6870/18

провадження № 22-ц/824/4105/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

ІвановоїІ.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року у складі судді Муранової-Лесів І.В., повний текст складений 29.12.2018 року,

встановив:

У серпні 2018 рокупозивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом та просила стягнути з відповідача ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2., в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини, ОСОБА_4, в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 28 квітня 2018 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилася донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач стверджує, що вони з відповідачем проживають окремо з червня 2018 року. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати свою дитину, добровільно коштів на її утримання не надає, інтересами сім'ї не цікавиться, дитина повністю знаходиться на утриманні позивача. Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що не працює, не має заробітків, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує лише допомогу, якої недостатньо для утримання дитини. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання та на утримання їх з відповідачем доньки у визначеному нею розмірі, посилаючись на те, що відповідач знаходиться у працездатному віці та працює в ПП «Транс Логістик АТБ РП 21», де отримує стабільну заробітну плату, на утриманні інших дітей та осіб непрацездатного віку немає.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 серпня 2018 року та до досягнення дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, тобто до 17 серпня 2021 року.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням в частині стягнення аліментів на малолітню дитину ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині, та встановити розмір аліментів на малолітню ОСОБА_6 у вигляді 1/6 частини з усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Апелянт вказує, що при винесенні оскаржуваного рішення, суд неповно встановив та дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Також зазначає, що на протязі останнього часу хворіє, та навіть перебуває на стаціонарному лікуванні, що потребує значної суми коштів. Крім того, на утриманні апелянта знаходяться його батьки пенсіонери. ОСОБА_5 вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, який складає більше 40% його заробітку, фактично позбавить його можливості нормально існувати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 зазначає, що забезпечення продуктами та всім необхідним для дитини покладено виключно на неї. В свою чергу, відповідач є здоровою людиною, має стабільний дохід, вищий за його офіційний показник та умисно ухиляється від покладених на нього зобов'язань по вихованню спільної з позивачем доньки.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2018 року, який був зареєстрований у Бориспільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 192, та що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2, виданим 28 квітня 2018 року( а.с.7).

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідни свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 22 серпня 2018 року виконавчим комітетом Іванківської сільради Бориспільського району Київської області ( а.с.9).

Малолітня ОСОБА_6 проживає разом з позивачем за вказаною в позовній заяві адресою зареєстрованого місця проживання з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 30 серпня 2018 року, складеного депутатом Іванківської сільради Симанишиним Б.Т., довідкою Іванківської сільради від 30.08.2018 р. за № 1298 та витягом з ЄДДР щодо реєстрації місця проживання( а.с.4, 10,11).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за своїм сімейним та матеріальним станом відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є батьком малолітньої ОСОБА_6 та на нього покладено однаковий з позивачем обов'язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини. Дитина проживає разом зі своєю матір'ю, позивачем у справі, отже у силу вимог ст. 181 СК України остання має право на стягнення на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини.

При визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції враховано потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров'я, матеріальне становище сторін, а також рівність обов'язку батьків по утриманню дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дружини ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, відповідачем не оскаржувалось, а отже, в цій частині апеляційним судом не переглядалось.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у визначеному розмірі є обґрунтованими, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: