КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4813/2019
Справа № 357/8115/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в складі судді Кошель Б.І. постановлену в м. Біла Церква 10 січня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксани Петрівни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивач ТОВ Агрофірма «Матюші» звернувся до суду із даним позовом, просив визнати недійсним договір оренди землі б/н від 02 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», скасувати рішення державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник О.П. про державну реєстрацію права оренди від 15 березня 2018 року індексний номер 40138675.

Також ТОВ Агрофірма «Матюші» в грудні 2018 року звернулося до суду із заявою, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2,1253 га з кадастровим номером :01:001:0056, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, а також заборонити Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб'єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо спірної земельної ділянки, площею 2,1253 га з кадастровим номером :01:001:0056, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Заяву позивач обґрунтовував тим, що існує небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення по справі. Накладення арешту на земельні ділянки унеможливить здійснення процедури їх поділу за заявами власника, і тим самим забезпечить збереження земельних ділянок у стані, в якому вони існували на момент виникнення даного спору. З метою забезпечення позивачеві гарантії реальної можливості захисту його порушених прав та недопущення унеможливлення виконання рішення суду у справі та істотного ускладнення поновлення порушених прав позивача існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Позивач ТОВ Агрофірма «Матюші», не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказував, що на момент подачі заяви про забезпечення позову уже була інформація про те, що власники земельних ділянок, першочергово переданих в оренду позивачу, мають намір у найближчий час здійснити поділ таких земельних ділянок, в результаті якого будуть скасовані записи про державну реєстрацію старих земельних ділянок, їх кадастрові номери, та сформовані нові земельні ділянки, що призведе до неможливості виконання рішення у даній справі, оскільки поділ земельних ділянок призводить до настання незворотних наслідків.

Вказував, що аналогічним чином з метою унеможливлення судових рішень у цивільних справах, які також перебувають у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, вже був проведений поділ земельних ділянок, які знаходяться в межах Олійниково-Слобідської та Сидорівської селищних рад Київської області. Законними орендарями цих земельних ділянок були заявлені аналогічні позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди та скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію права оренди на землю за іншими особами, які так само передані на розгляд цього ж суду. З огляду на наведене позивач завчасно порушує питання про забезпечення позову з метою збереження земельної ділянки у тому стані, в якому вона існувала на момент виникнення спірних правовідносин.

Вважав, що зазначені у заяві заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами, адже їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили. Заходи забезпечення позову не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті і не порушують права будь-яких третіх осіб.

25 лютого 2019 року від відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод» надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідач зазначав, що в апеляційній скарзі позивач намагається запевнити суд, що відповідач вчинив протиправні дії, чим порушив права позивача, але дане твердження не відповідає дійсності, оскільки рішенням Міністерства юстиції України від 15 серпня 2018 року скасовано рішення про державну реєстрацію, згідно якого було здійснено реєстрацію права оренди позивача за договором оренди від 19 серпня 2014 року, укладеного з ОСОБА_1 Реєстрація права оренди ТДВ «Шамраївський цукровий завод» була здійснена лише після скасування державної реєстрації права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші».

Вказував, що у своїй заяві позивач зазначив, що в процесі розгляду справи судом йому стало відомо про вчинення з боку фізичних осіб - власників земельних ділянок та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» дій, спрямованих на унеможливлення виконання судового рішення, але жодного доказу на підтвердження цих обставин не надав. В своїй заяві позивач зазначав факти, які не стосуються ОСОБА_1 як відповідача по справі, і в цих справах ОСОБА_1 також не є стороною.

Вказував на неспівмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Позовні вимоги стосуються права користування земельною ділянкою на підставі укладених цивільно-правових договорів, а не переходу права власності на земельну ділянку. Заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, порушують право ОСОБА_1 на володіння та розпорядження своїм майном. Також обтяження буде впливати на права чинного орендаря земельної ділянки ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Зазначав, що земельна ділянка, на яку позивач просить накласти арешт, обтяжена в силу закону, оскільки діє мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення, тому подвійне обтяження земельної ділянки є недоцільним та недопустимим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не доведено та судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо необхідності забезпечення позову, не надано жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 вчиняє дії щодо відчуження чи поділу земельної ділянки, а додані до заяви матеріали не стосуються як предмету спору, так і земельної ділянки, яка є предметом договору оренди.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз'яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що ТОВ «Агрофірма «Матюші» в заявлених позовних вимогах просило визнати недійсними договір оренди земельних ділянок та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речового права. Позивач вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ТОВ «Агрофірма «Матюші» посилався на те, що позивачу стало відомо про намір відповідача у найближчий час здійснити поділ земельних ділянок. У результаті поділу земельних ділянок будуть скасовані записи про державну реєстрацію старих земельних ділянок, їх кадастрові номери, а також будуть сформовані нові земельні ділянки із новими номерами, тобто об'єкт оренди може припинити існування у такому стані, в якому він існував на момент виникнення спору. Заявник вказував, що з метою унеможливлення виконання судових рішень у справі за позовом ТОВ «Олійникова Слобода» було поділено земельні ділянки, щодо яких було заявлено аналогічні позовні вимоги. ТОВ «Агрофірма «Матюші» також посилається на Висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та наказ Міністерства юстиції України від 17 вересня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Апеляційний суд вважає такі доводи заявника необґрунтованими, оскільки спосіб забезпечення позову, який просить застосувати ТОВ Агрофірма «Матюші», не є співмірним з заявленими позовними вимогами та жодним чином не забезпечить виконання рішення суду.

У разі задоволення позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші», договори оренди землі вважатимуться недійсними, а рішення державного реєстратора скасованими з моменту набрання рішенням суду законної сили.

При цьому, зазначене судове рішення не потребуватиме примусового виконання, а отже, відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, про які зазначає позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та визнано представником позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, право оренди позивача на момент розгляду справи не зареєстровано в установленому законом порядку, оскільки реєстрація договору оренди землі від 19 серпня 2014 року була скасована уповноваженим органом Міністерства юстиції України.

У відповідності до вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В той же час, позивач в своїй позовній заяві не заявляв жодних вимог про поновлення реєстрації права оренди чи будь яких інших вимог, направлених на поновлення чи захист його права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі від 19 серпня 2014 року і які неможливо буде реалізувати без заявлених позивачем заходів забезпечення позову. При цьому виконання рішення суду в межах заявлених позовних вимог ніяким чином не залежить від заходів забезпечення позову, на яких наполягає позивач.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначені позивачем заходи забезпечення позову ніяким чином не забезпечують виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову в межах заявлених позовних вимог і жодним чином не впливають на ефективний захист, або поновлення права оренди позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та наказ Міністерства юстиції України від 17 вересня 2018 року не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки ст. 82 ЦПК України визначено, що обов'язковими для суду є лише судові рішення, які набрали законної сили. Зазначений позивачем наказ не стосується прав та обов'язків сторін у зазначеній справі, оскільки скасовує рішення державного реєстратора про припинення права оренди ТОВ «Олійникова Слобода», яка не є учасником даної справи.

Обґрунтованість чи не обґрунтованість рішень державного реєстратора, які вчинені відносно ТОВ «Олійникова Слобода», не стосуються предмету спору у даній справі і не вказують на законність чи незаконність дій державного реєстратора при прийнятті ним оскаржуваних рішень у даній справі.

Що стосується доводів заявника в апеляційній скарзі щодо наміру власника здійснити поділ земельних ділянок та припинення існування об'єкта оренди, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 319, ч. 4 ст. 373 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно вимог ст. 90 ЗК України власник земельної ділянки має право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, самостійно господарювати на землі, тобто використовувати своє право власності на власний розсуд.

Згідно ст. 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. Поділ чи об'єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки.

З урахуванням положень вказаної статті поділ земельної ділянки, якщо він матиме місце, не припиняє дії договору оренди та не впливає на права та обов'язки орендаря та орендодавця.

Крім того, згідно вимогами ч. 12 ст. 186 ЗК України у разі поділу земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, вимагається погодження технічної документації з землекористувачем.

У відповідності до вимог ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтею 386 глави 29 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Отже, у разі, якщо позивач вважає, що можливим поділом орендованих земельних ділянок, можуть бути порушені його права оренди, законом визначений чіткий спосіб захисту, а відтак не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги в частині можливого укладення відповідачами інших договорів оренди, розірвання оспорюваних договорів чи можливого скасування реєстрації земельних ділянок в результаті їх поділу.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах і доводами апеляційної скарги не спростовуються

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 березня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.